Mord by

CHrISTMAS

25 gåter for å løse forbrytelsen

Joel Jessup

Michael O'Mara Books Limited

Denne pocketutgaven ble første gang utgitt i 2025 Michael O'Mara Books Limited 9 Lion Yard Tremadoc Road London SW4 7NQ
Representant for EU:authorised Rep Compliance Ltd Ground Floor 71 Baggot Street Lower Dublin D02 P593 Irland
Copyright © Michael O'Mara Books 2025 Illustrasjoner copyright © Peter Liddiard og Shutterstock
Alle rettigheter forbeholdt. Du kan ikke kopiere, lagre, distribuere, overføre, reprodusere eller på annen måte gjøre denne publikasjonen (eller deler av den) tilgjengelig i noen form eller på noen måte (elektronisk, digital, optisk, mekanisk, fotokopiering, opptak, maskinlesbar, tekst-/datautvinning eller på annen måte) uten skriftlig tillatelse fra utgiveren på forhånd. Enhver person som utfører en uautorisert handling i forbindelse med denne publikasjonen, kan bli straffeforfulgt og stilt overfor sivile erstatningskrav.
En CIP-katalogpost for denne boken er tilgjengelig fra British Library.
Dette produktet er laget av materiale fra godt forvaltede, FSC®-sertifiserte skoger og andre kontrollerte kilder. Produksjonsprosessene er i samsvar med miljøbestemmelsene i opprinnelseslandet.
For ytterligere informasjon, se www.mombooks.com/about/sustainability-climate-focus Rapporter eventuelle sikkerhetsproblemer til product.safety@mombooks.com og se www.mombooks.com/contact/product-safety
UK ISBN: 978-1-78929-762-1 US ISBN: 978-1-78929-828-4
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10
Omslagsdesign av Natasha Le Coultre Design og sats av Claire Cater Trykt og innbundet av CPI Group (UK) Ltd, Croydon, CR0 4YY
www.mombooks.com

Innhold
En guide til gåtene 7
Takk og lovord 9
Prolog 13
Kapittel 1: Julekubben 15
Kapittel 2: Snømann 23
Kapittel 3: Julekule 29
Kapittel 4: Juletreet 39
Kapittel 5: Julenissen 45
Kapittel 6: Engel 51
Kapittel 7: Slede 57
Kapittel 8: Julekake 65
Kapittel 9: Stearinlys 71
Kapittel 10: Krans 77
Kapittel 11: Stjerne 85
Kapittel 12: Sukkerstokk 95
Kapittel 13: Ingenting? 101
Kapittel 14: Strømpe 109
Kapittel 15: Robin 115
Kapittel 16: Carol Singer 123
Kapittel 17: Alven 131
Kapittel 18: Nøtteknekkeren 139
Kapittel 19: Eføy 145
Kapittel 20: Nøtteknekkeren 151
Kapittel 21: De tre vise menn 157
Kapittel 22: Reinsdyr 165
Kapittel 23: Mistelteinen 173
Kapittel 24: Present 183
Kapittel 25: Kristtorn 195
Løsninger på gåtene 207
En guide til gåtene
Hvert av de 25 kapitlene i denne boken representerer en dag i desember, og en luke i en adventskalender. Dr. Harker, vår heltinne, mottar hver morgen et bilde fra denne kalenderen fra en anonym kilde - noen som kan være morderen av herr Holly, landsbyens elskede kirkeverge.
Etter hvert som dagene går, viser det seg at hvert av bildene i adventskalenderen er knyttet til en hemmelighet som noen i landsbyen bærer på, og doktor Harker må undersøke hvem det kan være.
I slutten av hvert kapittel er det en gåte knyttet til personen som er identifisert av bildet, og løsningen av gåten bidrar til å drive historien fremover. Noen ganger finnes det ledetråder om hvordan man løser gåten i kapittelteksten, men som regel er all informasjonen som trengs for å løse gåten, skrevet i fet skrift.
Hvis du trenger hjelp, kan du gå til gåteløsningene på side 209 for å se svarene og forklaringene til hver gåte - men vær forsiktig så du ikke ødelegger noen av de andre gåtene hvis du gjør det.
Den siste gåten, som avdekker mysteriet rundt morderens identitet, finner du i det siste kapittelet den 25. desember. Det er mulig å løse denne uten å løse alle de andre gåtene, men du har større sjanse hvis du klarer det.
Vi ønsker deg lykke til!
ACerkjennelser
Takk til alle som har jobbet med denne boken. Takk til min far, John Jessup, som har bidratt med kreative innspill, støtte og et inspirerende skjegg.
Takk til mine glimrende redaktører, Nicki Crossley og Lucy Stewardson, og til illustratør Peter Liddiard, som har skapt det perfekte visuelle uttrykket. Takk også til Natasha Le Coultre for det stilige omslaget og Claire Cater for det fantastiske arbeidet med design og sats.
Og til slutt, takk til min kone og medsammensvorne Jennifer Jessup. Fiktive forbrytelser, bør jeg legge til.
Prolog
den 30. november
Liket av mr Holly lå på asfalten foran Candlestow forsamlingshus. Inspektør Twelvetrees var ikke en poetisk person, men han kunne ha sagt at han så fredfull ut, hvis han ikke hadde visst at mannen var død.
Scenen var et lite tablå av tragedie. En stige sto oppstilt på forsiden av hallen, og på taket var det en mengde julepynt (som for øyeblikket ikke var tent) - en blanding av opplyste snømenn i plast, en julenisse, noen oppblåsbare reinsdyr og en rekke lyskæder. "Stump vold, et par blåmerker - sannsynligvis fra hodeskaden", sa dr. Wodecki, den lokale patologen, til inspektør Twelvetrees da han reiste seg. "Døde raskt. Antagelig for et par timer siden
De hadde fått telefonen fra dr. Adeline Harker, en nylig pensjonert lokal allmennlege som satt i hallens styrekomité. Klokken var fortsatt bare litt over sju om morgenen, men hun hadde kommet tidlig for å åpne hallen med tanke på å få alt klart til den første prøven på landsbyens julespill.
Dr. Wodecki sa at ambulansen ville ta en stund (Candlestow var en liten landsby langt ute på landet, langt unna de store byene), og gikk inn i salen for å varme seg. Han nikket vennlig da han passerte dr. Harker, som kom ut med et brett med krus med te. "Det ser ut til at han falt mens han reparerte en av dekorasjonene," sa dr. Harker, med en merkelig betoning på "ser ut til".
"Gjorde han vanligvis det? Spurte Twelvetrees. Inspektøren håpet ikke det. Holly var i åttiårene, og hvis det var noen andre enn ham som hadde fått ideen om å gå opp på taket, kunne komiteen bli holdt ansvarlig.
"Vanligvis ikke, nei. Roy Hatt tar seg av dem," svarte hun. "Han gikk litt over streken, men Mr. Holly er veldig hendig. Han er ... han var kirkeverge. Jeg sa ofte til ham at han ikke skulle gjøre noe som var for belastende, men han hørte sjelden etter
Så, en enkel ulykke. Holly ser at et av reinsdyrene ser litt flatt ut, klatrer opp for å fikse det, snubler i en kabel og faller i bakken. Men inspektør Twelvetrees kunne høre en liten stemme i øret sitt. Stemmen som hadde forfulgt ham helt siden han forlot akademiet. Alt han noensinne hadde ønsket seg var et enkelt og fredelig liv, men stemmen lot ham aldri få det. Og denne gangen hadde stemmen fått selskap av dr. Harkers stemme. "Hvis han falt ned fra taket ...", tenkte hun forundret, "hvorfor har ingen av dekorasjonene blitt skadet eller forstyrret? Han må da ha slått inn i minst én av dem?
Det var akkurat det stemmen fra Twelvetrees hadde sagt. Dette var ikke den enkle ulykken det så ut til å være. Det kunne til og med være mord. "Noe nytt om de pårørende? Spurte Twelvetrees en politimann i nærheten.
"Ikke så vidt vi vet," sa dr. Harker før konstabelen rakk å svare. "Han sa alltid at han følte at han tilhørte hele landsbyen. De kommer til å bli fortvilet
"Han var godt likt?" spurte inspektøren.
"Å, ja. Men jeg mente om julespillet. Han var regissør," sa hun. Inspektøren vurderte å irettesette dr. Harker for å minne henne på at det var viktigere ting å tenke på, men han visste hvor alvorlig disse landsbyene tok stykkene sine. Noen av landsbyboerne ville kanskje til og med anse det ødelagte stykket som det verste som kunne skje dem den julen. Inspektør Twelvetrees hadde ingen anelse om hvor feil han skulle vise seg å ta.
1e desember
Juleloggen
Dr. Harker gruet seg til å åpne e-postene sine denne morgenen.
I går hadde forsamlingshuskomiteen og alle andre som jobbet med julespillet, på mirakuløst vis holdt seg på avstand under all tumulten. I mellomtiden hadde politiet fjernet liket av Holly, sperret av området og avhørt henne og eventuelle andre vitner. Likevel var det, som hun hadde forventet, kommet mange panikkmeldinger i dag. Hun ønsket at hun ikke hadde sagt ja til å være inspisient.
Blant de mange e-postene fra de vanlige navnene var det en merkelig en, der avsenderens navn var erstattet av en rekke tilsynelatende tilfeldige bokstaver og tall. Hun skulle til å slette den da hun la merke til miniatyrbildet som var vedlagt. Det var noe ved det som virket merkelig kjent, så hun åpnet det forsiktig og stolte på antivirusprogrammet sitt.
Bildet var et fotografi av en åpen luke i en adventskalender. Inni var det en tegning av en julekake. Ingen andre detaljer. Veldig merkelig.
Plutselig skjønte hun hvorfor det virket kjent. Den runde enden av julekaken lignet påfallende mye på logoen til Hunnam Sisters' Wool Shop. En slags ny kampanje til jul, kanskje? Hun trengte jo litt fargerik ull for å lage en julelue som hun kunne irritere katten Grendel med - kanskje hun kunne stikke innom søstrenes butikk og høre om de visste noe om e-posten.
Dr. Harker kom utenfor og kunne se Fiona, Gill og Petra travelt opptatt i butikken. Hunnam-søstrene var helt hjertelige mot kundene, men siden moren hadde dødd, hadde det virket som om de aldri snakket sammen, og ingen visste hvorfor. Fiona sprayet kunstsnø over vinduene og smilte til doktor Harker da hun kom inn. Gill holdt på å lage et reinsdyr av dusinvis av ullballer. Hun hadde alltid vært den søsteren som elsket julepynt mest. Petra, den eldste og mest fornuftige, bemannet disken som vanlig og lot som om hun ikke var forferdet over det søstrene holdt på med. Hun ga legen et vennlig nikk.
Etter at de hadde beklaget seg over herr Holly, og doktor Harker hadde bestilt tre nøster med "Coral Super Chunky"-ull, tok legen frem telefonen sin og viste Petra bildet av julekalenderen. "Jeg fikk dette bildet i en e-post i morges og syntes det så kjent utkjent ut - har det noe med deg å gjøre? Spurte dr. Harker nonchalant.
Petras reaksjon var svært overraskende. Hun ble rødbeterød på et øyeblikk og stirret på dr. Harker med et uventet hat. "Hvordan våger du!" ropte hun anklagende. "Er det en av dem som har fått deg til å gjøre dette?
Petra gjorde tegn til søstrene sine om å se på bildet. De var nervøse for hva de skulle få se, og kom bort for å finne ut hva som hadde gjort Petra så uvanlig sint. Da de så bildet, ble de begge like blodrøde og så like opprørte ut. "Jeg har ikke sendt noe!" protesterte Fiona og snudde seg mot Gill.
"Det gjorde ikke jeg heller! Vi ble enige om aldri å snakke om det! Kontret Gill, rett i ansiktet på Fiona.
Petra kikket mistenksomt på søstrene sine da hun ble trist i ansiktet og sa med mutt stemme: "Vi ble enige om aldri å snakke om noe ..." Et øyeblikk senere kom imidlertid raseriet tilbake med full styrke. De tre søstrene begynte å rope til hverandre med stadig større heftighet, mens doktor Harker så forvirret på.
"Er det et problem her?" brøt en høy, myndig stemme gjennom larmen og spurte. Søstrene og dr. Harker snudde seg for å se inspektør Twelvetrees stå i døråpningen og se svært misfornøyd ut med et halvspist rekesmørbrød i hånden. Søstrene ble straks stille da dr. Harker viste ham bildet fra e-posten.
"Alt jeg gjorde, var å vise dem dette. Jeg forventet ikke denne reaksjonen og at helvete skulle bryte løs
"Kanskje jeg burde forklare", tilbød Petra, og en ro senket seg over søstrene nå som krangelen deres var blitt avbrutt. Fiona og Gill begynte å protestere, men hun holdt hendene i været for å få dem til å tie stille. "Hør her, det er på tide at vi får det ut i det åpne," insisterte hun.
Petra sa at alt hadde med deres avdøde mor, Enid, å gjøre. Hun hadde hatt en giftig innflytelse i livene deres, og hun hadde alltid satt dem opp mot hverandre for å få hennes gunst. Petra rotet rundt bak disken og fant frem et gammelt familiealbum. Hun begynte å bla i det mens hun snakket, og pekte på de tilsynelatende lykkelige scenene som skjulte smertefulle sannheter. "Hvis noen av oss lyktes med noe, var mamma der og hevdet at en eller begge de andre hadde gjort det først - eller bedre," forklarte Petra. Dr. Harker visste at dette var sant; hun hadde vært fastlegen deres, og Enid hadde vært en av hennes mest ubehagelige pasienter, for å si det høflig.
"Julen var det verste," fortsatte Petra. "Først var det juletreet - man kunne ikke ha for mye eller for lite pynt! Så var det glitteret, hvilken musikk vi satte på ... Hun vurderte til og med gavene sine! Men det var ved julemiddagen at knivene virkelig kom frem - det var den virkelige slagmarken Gill og Fiona nikket trist og enig. "Hvert år måtte en av oss lage julekaken," sa Petra. "Vi byttet på det. Vi slavet med den i timevis. Og uansett hvem av oss som lagde den, kan du være sikker på at det var den verste hun noen gang hadde smakt!
Gill tok historien videre: "Vi bestemte oss for å ta saken i egne hender, og vi fant en måte å finne ut hvilken kake som egentlig var hennes favoritt", sier hun. "Mamma begynte å bli gammel, og det føltes som om det kanskje var hennes siste jul, så vi lagde hver vår julekake - så godt vi kunne! Så skar vi ut en skive hver - alle med et endestykke slik at de ble så like som mulig - la dem på tre identiske tallerkener og plasserte dem foran den gamle flaggermusen. Vi var enige om at den hun spiste først, var den beste Minnet vekket tydeligvis til live gamle fiendtligheter, og søstrene så igjen sinte på hverandre.
"Hva skjedde så?" spurte inspektøren.
"Vi bestemte oss for å forlate rommet, så vi ikke kunne ... påvirke resultatet," sa Petra. "Men så hørte vi et skrik og lyden av en tallerken som traff gulvet. Vi skyndte oss inn og fant mamma liggende på teppet, blå i ansiktet!
"Vi ringte ambulansen, men det var for sent ... Hun døde tjue minutter senere", minnes Fiona sørgmodig. "De påsto at det var en blodpropp, men vi visste at det måtte ha vært kaken Søstrene sendte hverandre blikk som var en blanding av skyldfølelse og anklage.
"Så ... hvilken kake ...?" spurte inspektøren prøvende.
"Det er det som er så dumt," svarte Petra bittert. "I vår iver etter å hjelpe mamma la vi ikke merke til hvilken kake hun hadde spist, og da vi kom tilbake fra sykehuset, hadde noen ryddet av bordet, sikkert i den tro at de var hjelpsomme. Vi aner ikke hvilket stykke hun valgte, så vi har aldri kunnet finne ut hvem av oss som drepte henne ..
"Og det er derfor dere ikke snakker med hverandre?" spurte dr. Harker, ikke uvennlig. Søstrene virket plutselig mye yngre da de nikket som svar. Dr. Harker bestemte seg for at direkte ærlighet var den mest hjelpsomme taktikken i denne situasjonen. "Hør her, Enid var nittito. Hun var svært anspent, røykte som en skorstein, og selv om hun alltid sa at hun gikk på slankekur, kunne hun ikke motstå noe som helst med sjokolade i. Hun døde på grunn av høy alder og dårlig helse Ved disse ordene gikk det et skift over søstrene, og de så ut som om de var blitt løslatt fra et slags fengsel. De brast plutselig i gråt og omfavnet hverandre i en stor klem, og lettelsen var tydelig å lese i ansiktene deres.
Inspektøren så helt ubekvem ut og lente seg frem for å hviske til dr. Harker. "Jeg skal gå nå. Bra at de aldri fikk vite hvilken kake hun spiste!
Men dr. Harker, som så på bildene og visste hva hun gjorde, kunne fortelle nøyaktig hvilket kakestykke Enid hadde spist rett før hun døde ..
Her er de tre julekakene som søstrene bakte. Ved hjelp av informasjonen vi vet om dem, kombinert med Dr. Harkers notater om Enids preferanser, skal du finne ut a) hvilken kake som ble bakt av hvilken søster, og b) hvilken kake Enid ville ha valgt å spise.
Fiona - elsker snø og dekorasjoner.
Gill - er ikke så glad i melis, men elsker sjokolade. Hun elsker jul og liker dekorasjoner.
Petra - er ikke så glad i pynt, melis eller sjokolade, men foretrekker å konsentrere seg om design.
Inspektør Twelvetrees avviste at det var noen reell forbindelse mellom julekulebildet og søstrene Hunnam. "Det traff en nerve, men det er helt klart bare en tilfeldighet
"Hva med likheten med butikklogoen deres? Insisterte dr. Harker.
"Jeg ser den ikke," sa han, litt for raskt.
"Vel, bildet er den første luken i en adventskalender," bemerket dr. Harker. "Kanskje det kommer en til i morgen
"Jeg er bare her for å etterforske herr Hollys død," sa inspektør Twelvetrees skarpt. Han forsøkte å gi henne et strengt blikk, men hun hadde allerede gått sin vei ..
Dr. Harker tilbrakte resten av dagen i et krisemøte om stykket. Alle var enige om at Lily Franzen burde ta over som regissør. Hun underviste i fjerde klasse på barneskolen, hadde regissert noen forsamlinger - og ingen hatet henne. "Det blir litt av en sjongleringsøvelse ..." funderte Lily.
"Er du sikker på at du ikke lurte ham for å få jobben? Sa Dennis Seaton med spøkefull stemme. Alle himlet bare med øynene.
2andre desember
Snømannen
At hun hadde mistenkt det, lå det et nytt anonymt bilde i innboksen til dr. Harker denne morgenen, og hun sendte det umiddelbart til inspektørens telefon.
"Det er en snømann", skrev han tilbake.
"Hva tror du det betyr?" spurte hun.
"Det betyr at du har for mye tid til overs," svarte han.
"Har du lagt merke til at skjerfet er en pølsesnor?", skrev hun, men meldingen ble ikke lest. Tydeligvis opptatt.
Pølsene, altså. Det kunne være en referanse til The Drunken Duck, den fine puben nær elven, tenkte hun. De serverte ofte pølser der. Eller den lokale slakteren? Snømannen kunne være en hentydning til det store kjøleskapet Steve Arning hadde installert. Slakterbutikken lå nærmere enn puben, så hun gikk dit først. Da hun kom frem, fant hun butikken stengt og døren låst, noe som var merkelig klokken 11. Hun banket nølende på døren og gikk bort, og da hørte hun noe som hørtes ut som et fjernt, dempet rop. Var det et rop om hjelp?
Akkurat da hun skulle til å undersøke saken nærmere, så hun Joe Korman komme gående opp mot butikken. Joe var en lokal altmuligmann som hadde gjort litt av hvert for alle, selv om hun syntes å huske at han hadde hatt noen ganskefrosne øyeblikk med Steve tidligere, muligens i forbindelse med skoletiden deres.
"Dr. Harker? Hva gjør du her? Er Steve syk?" spurte han hånlig.
"Muligens. Butikken er stengt, men jeg kan høre en slags roping der inne," sa hun.
Joe sa seg enig i at han også kunne høre det, og etter en tilsynelatende indre debatt tok han en skrutrekker opp av vesken og begynte å tvinge opp inngangsdøren. Selve butikken var tom, og ropene hørtes ut som om de kom fra lageret på baksiden. "Høres ut som Steve, som lager oppstyr som vanlig," sa Joe sardonisk.
Da de kom inn på lageret, skjønte de at Steve måtte sitte fast inne i det nye, dyre kjølelageret sitt. Det hadde flere forskjellige, kompliserte måter å holde det låst på, men det så også ut til å være to store stålstenger som satt fast mellom dem.
"Hvordan går det, Steve?" spurte Joe med en spøkefullt avslappet stemme.
"J-J-Joe ...? Ropte Steve prøvende, mens han hørtes forvirret og skjelvende ut. "H-hva gjør du her?
"Du sendte meg en melding og ba meg komme", sa Joe.
"Nei, det gjorde jeg ikke! Svarte Steves stemme. "Ikke tenk på det, få meg ut herfra - jeg sitter fast!
"Steve, dette er dr. Harker", ropte hun til ham. "Hva er det som har skjedd?
"Er du også her? Sa han og hørtes enda mer forvirret ut. "Hør her, jeg gikk inn for å hente viltkjøtt, men en eller annen idiot lukket døren, og utløserspaken er ødelagt! Vær så snill, åpne den, jeg fryser!
Dr. Harker syntes døren så ganske komplisert ut, og det var tydelig at noen hadde tuklet med den, men tiden var knapp.
"Dette føles litt kjent," sa Joe mistenksomt.
"Å, ikke begynn med dette igjen ...", sa Steve.
"Bare innrøm det! Det er som juleballet på high school om igjen! Utbrøt Joe, nå med sinne i stemmen. "Bortsett fra at denne gangen er det du som er ute i kulden ..
Dr. Harker husket plutselig. I 2010 hadde det vært en bitende kald desember, og nøyaktig en uke før jul hadde Joes mor, Kim, kommet hjem til dr. Harker med ham, skjelvende og nesten blå i ansiktet. "Jeg fant ham slik! Jeg har ringt etter ambulanse, og de er på vei hit, men kan du hjelpe meg? Kim hadde tryglet henne.
Det så ut som hypotermi. Dr. Harker hjalp Kim med å kle på Joe varme klær og lue, og de svøpte ham i tepper og varmeflasker. Da ambulansen kom, virket han bedre, men det tok flere måneder før han kom seg helt, og hendelsen hadde satt varige spor i hans helse og liv.
"Steve og jeg gikk ut for å ta en røyk under dansen", forteller Joe nå til dr. Harker, med bitterhet i stemmen. "Det var iskaldt ute, men vi ville bare ta en rask en. Steve ble ferdig før meg og sa at han måtte på toalettet, men døren lukket seg bak ham, og da jeg prøvde, satt den fast
Dr. Harker mente at de burde konsentrere seg om å åpne denne døren, men Joe ville ikke la seg forstyrre. "Ingen kunne høre meg på grunn av musikken, og ingen kom for å lete etter meg" - her stirret han spissbøyd på frysedøren - "så jeg prøvde å gå rundt på forsiden, men de hadde lukket de dørene også, for å holde den varme luften inne. Jeg hadde allerede vært der ute så lenge, og snøen falt fort. Jeg satte meg ned på isen, skjelvende og alene, helt til mamma kom for å hente meg, minst en time senere. Steve prøvde ikke engang å komme og finne meg eller sjekke om jeg hadde det bra - og det bare fordi han var for opptatt med å jakte på en jente!
"Jeg trodde du hadde gått hjem," sa Steve svakt. "Vær så snill å åpne døren!
"Vi jobber med saken ..." sa dr. Harker.
"Hvorfor skulle jeg hjelpe deg? Du var en forferdelig venn for meg! Du ba ikke engang om unnskyldning - jeg tror til og med at du etterlot meg der ute med vilje Steve klynket inne fra fryseren, og noe blinket i Joes øyne da han innså at han kunne bruke situasjonen til sin fordel. "Fortell sannheten! Innrøm at du etterlot meg der ute med vilje, så skal jeg vurdere å hjelpe deg
"OK! OK!" Steves stemme lød ut til dem igjen. "Jeg blokkerte d-døren! Jeg sa til dem at du hadde g-g-gått hjem. Jeg visste ikke hvor kald du ville bli, det var ikke meningen at du skulle bli syk. Unnskyld, Joe ... Jeg ville bare ha Marie for meg selv Marie var Steves elskede kone. Joe så både rasende og rettferdiggjort ut da han begynte å dra i stålstengene.
"V-vent! Det er en ordre du må følge for å åpne den Steve hørtes svakere ut for hvert minutt. "Koden til tastaturet er ... er ... er ... den viktigste dagen ..
Et dovent dunk fortalte dem at han hadde sunket sammen mot døren. De måtte finne den raskeste måten å åpne den på. Men hva var den firesifrede koden?
Du er sikker på at du kan åpne frysedøren hvis du aktiverer de mekaniske komponentene i riktig rekkefølge - men da må du finne en måte å bli kvitt metallstengene som har satt seg fast i veien. Men hva er den riktige rekkefølgen? Og hva er koden du trenger for å aktivere den automatiske hovedbolten? (Se hintet på neste side hvis du står fast.)
"Virker dette som et sammentreff, inspektør?" spurte dr. Harker, mens ambulansepersonellet fraktet Steve ut av fryseren.
Inspektør Twelvetrees tenkte seg om. "Det virker som om noen har forstyrret døren for å fange ham der inne," innrømmet han. "Begge de ansatte har alibi for tidspunktet Arning sa at det skjedde, og det samme har Korman, som har det klareste motivet
"Så det kan ha sammenheng med snømannsbildet?" spurte hun. "Er det mulig å få en av dine datafolk til å finne ut hvem som har sendt bildene?
Inspektøren så nysgjerrig på en av metallstengene. "Det skal jeg finne ut av. I mellomtiden må du slutte med dette amatørdetektivarbeidet - og hvis du får et nytt bilde, så bare si fra til meg
"Det gjorde jeg, og du ignorerte det," svarte hun åpenhjertig.
Han hadde ikke noe svar på det.
3rd desember
Bauble
Akl. 08.00 mottok legen et tredje anonymt julekalenderbilde: en helt vanlig hvit julekule. Hun sendte det straks videre til inspektør Twelvetrees, men han hadde ingen anelse om hva det kunne bety. Nesten alle hadde jo allerede et juletre ..
Mandy Joseph, lederen for komiteen, hadde bedt om å få treffe henne over en kopp kaffe for å diskutere "neste skritt". Hun hadde jobbet med PR før hun åpnet Candlestow Candles på High Street, og hun var veldig flink til å organisere, om ikke til å være taktfull. "Vi burde gjøre stykket til en hyllest til herr Holly", foreslo Mandy så snart dr. Harker hadde satt seg ned. "Jeg savner ham forferdelig allerede. Jeg syntes til og med at jeg så ham oppe ved parken i går! Uansett, jeg arrangerer en mottakelse for å kunngjøre det. Lady Miriam har sagt ja til å komme og hjelpe til med å relansere stykket
Lady Miriam Lancaster var landsbyens aristokrat. Lancaster-slekten hadde eid den store herregården på åsen i åtte generasjoner, og lady Miriam krevde inn husleie fra mange av beboerne i Candlestow. Hun hadde også hatt hovedrollen som julestjernen i teaterstykket hvert år i tjuetre år.
"I dag? Ville vi rekke å invitere alle i tide? Hvor kan vi i det hele tatt holde mottakelsen?" spurte dr. Harker. "Salen er selvsagt fortsatt forbudt område
"Å, vel, herr Pierce har vært så vennlig å si ja til å holde den ..." sa Mandy raskt.
"Hviskende John Pierce? Svarte doktor Harker, litt for høyt.
Hvis lady Miriam var landsbyens skytshelgen, var "Whispering John" dens mest berømte synder. Han var en gangster fra London som hadde sittet i fengsel i seks år for det beryktede "Boxing Day Bullion Heist", og da han ble løslatt, hevdet han at han var reformert, og på nittitallet skrev han en rekke uhyggelige selvbiografier som beskrev hans kriminelle uhell i detalj. Det hadde vært en mindre skandale da han flyttet inn i Poignton House - etter Lancaster Manor var det den største og mest historiske residensen i landsbyen.
"Vil lady Miriam trives med å drikke gløgg i stuen til en dømt juveltyv?" spurte dr. Harker.
"Å, dr. Harker!" utbrøt Mandy. "Lady M er ikke snerpete! Hun omgikkes sikkert alle gangsterne på sekstitallet. Kray-brødrene og McVitie's kjeksmannen
"Hun ble født i 1962", påpekte dr. Harker. Ikke desto mindre kunne Mandy ha rett i holdningen hennes. Dr. Harker visste at lady Miriam på åttitallet hadde blitt betraktet som litt av et villbarn - vanskelig å forestille seg nå.
Mandys planleggingstalenter talenter sørget raskt for vin, snacks og til og med koret, som gikk med på å synge noen julesanger. Da dr. Harker ankom Poignton House klokken 17.00, fant hun ut at det meste av landsbyen hadde møtt opp og fylt opp den store salen i Poignton House.
I tillegg til alle skuespillerne og skuespillerne fra stykket var det et tverrsnitt av Candlestow-samfunnet, fra de lokale kjøpmennene til arbeiderne og de mer velstående fra det nye godset. Til og med Valerie Wilde var her, og hun pleide vanligvis å melde forfall til alle sosiale sammenkomster fordi hun var for opptatt med å lage små "wixies" (små alvelignende figurer) i leire til butikken sin eller besøke moren på pleiehjemmet.
Lady Miriam hadde som vanlig en liten forsamling rundt seg, selv om alle visste at de måtte holde avstand, som om hun beveget seg i en usynlig boble av privilegier. Så kom Whispering John bort og ignorerte det fullstendig, mens han kaklet henne i ansiktet. "Greit, frue!" sa han muntert. "Hold et øye med ørene dine, hvis du skjønner hva jeg mener, ellers tar jeg den herlige tullebukken du har der Han pekte på perleøreringene hennes. Whispering John hadde fått kallenavnet sitt, ifølge bøkene hans, fordi han hadde for vane å hviske damer i øret for å stjele øredobbene deres i smug. Alle i forsamlingen lo - som om han våget!
Lady Miriam smilte kongelig og klappet ham på hånden. "Vær så snill, John, de har vært i min familie i tre generasjoner", sa hun forsiktig.
"Da er de sikkert verdt et tonn," observerte Dennis Seaton i nærheten, gjennom en munnfull mat.
Nok en gang hadde dr. Harker den merkelige, velkjente følelsen - denne gangen av øredobbene. Så mye at da lady Miriam, tilskyndet av Mandy, trådte frem for å holde en liten tale, klarte ikke legen å la være å stirre på ørene hennes.
"Vi ble alle knust da vi hørte nyheten om herr Hollys alt for tidlige død", begynte lady Miriam følsomt. "Han var så høyt elsket av vårt lille samfunn, og han etterlater seg et stort tomrom. Men jeg vet at han ville ha ønsket Julestjernen skulle fortsette ..
Dr. Harker rakte opp hånden. Lady Miriam så forundret på henne, mens alle i forsamlingen snudde seg for å se på legen.
"Ja, doktor? Spurte lady Miriam nølende.
"En av øredobbene dine mangler Sa doktor Harker bryskt til henne. Publikum gispet, og oppmerksomheten gikk nå fra doktor Harker til lady Miriams ører, og deretter, uunngåelig, til Whispering John. Han så for en gangs skyld oppriktig opprørt ut.
"Det var ikke meg!" ropte han.
"Bli med meg, sir", instruerte inspektør Twelvetrees, som trådte frem fra folkemengden. Dr. Harker hadde ikke engang lagt merke til ham blant festdeltakerne. Han geleidet Whispering John og lady Miriam inn i et tilstøtende rom, og gjorde det helt klart at ingen andre skulle følge etter.
Kaos oppstod da alle snakket samtidig.
"Det kan ikke være ham - han har trukket seg tilbake!" sa Valerie trist.
"Han sa åpent at han skulle gjøre det! Dennis Seaton brøt inn, mens han på en eller annen måte fortsatt spiste. Mange var enige.
"Som en spøk!" sa Valerie. "Hvor dum er han ikke som sier det, og så gjør det foran dusinvis av vitner? Lady Hva-som-helst overreagerer som vanlig
"Men hun har aldri beskyldt ham for noe som helst," sa Mandy Joseph.
Dr. Harker innså plutselig at bildet av en hvit kule som hun hadde fått tilsendt på e-post samme morgen, lignet på den forsvunne øreringen, og mens landsbyboerne kranglet seg imellom, benyttet hun anledningen til å snike seg inn på arbeidsværelset, der inspektøren satt sammen med lady Miriam og den antatte forbryteren. Whispering John så nesten gråtkvalt ut da doktor Harker kom inn i rommet, og da hun så ned, så hun at han holdt den forsvunne øreringen i hånden! Lady Miriam stirret på ham med steinansiktet.
"Jeg fant den i lommen min," sa John med skjelvende stemme.
"John Pierce, jeg arresterer deg på grunn av mistanke om tyveri ...", begynte inspektøren.
Dr. Harker avbrøt: "Inspektør, vær så snill. Det er unødvendig
Inspektøren hoppet til og sendte henne et sardonisk blikk. "Dr. Harker, vær så snill å gå," sa han alvorlig.
"Jeg prøver bare å spare deg for tid. John er uskyldig, og jeg kan bevise det
Og til alles overraskelse begynte legen å ta bilderammer ned fra veggene.
Sammenlign detaljene om ranet i nyhetsartikkelen (side 34-6) og i Whispering Johns selvbiografi (side 37). Kan du finne de ni logiske uoverensstemmelsene som peker mot sannheten om forbrytelsen og hans innblanding i den?
OH DEER! TRE RÅTNE RUDOLPHS STIKKER AV MED JUVELER TIL EN VERDI AV 500 000 PUND
bELØNNING PÅ 5 000 PUND UTLOVET
Røveri
Hatton Garden ble i går rystet av det som blir kalt Holborn Reindeer Robbery. Tre skurker utkledd som julenissens reinsdyr brøt seg inn hos Hadwell's Jewellers klokken 02.00 og stakk av med øredobber, halskjeder og edelstener til en verdi av en halv million pund.
Vitne
Men i motsetning til julenissens trofaste sledeførere var ranerne uforsiktige nok til å bli oppdaget av et vitne, som umiddelbart gikk til politiet for å sette dem på Met's liste over slemme typer. "Et medlem av publikum var så vennlig å stå frem og gi oss en beskrivelse av forbrytelsen, og vi kommer til å undersøke dette grundig", sier kriminalinspektør Broadman, som har ansvaret for etterforskningen.
Reinsdyr
"Jeg ble vekket av et "God jul!"-rop og kikket ut av vinduet. Selv om det regnet kraftig, kunne jeg tydelig se noen i reinsdyrkostyme med en pistol i den ene hånden og en pose med penger i den andre, mens de løp ut av gullsmeden", forteller det anonyme vitnet. "Så kom et annet reinsdyr ut med to poser. Det sto en Bedford-varebil parkert ved fortauskanten, og da jeg så at det var mørkt i butikken, skjønte jeg hva som var i ferd med å skje. Jeg kunne ikke tro det da den andre mannen tok av seg masken og jeg så ansiktet hans! Jeg kjente ham egentlig ikke igjen, men så fikk han øye på meg og sendte meg et truende blikk. Han må ha bestemt seg for at det var bedre å stikke av enn å komme etter meg, så de åpnet raskt bakdørene på varebilen, kastet inn bagasjen og hoppet selv inn, kjørte rett mot huset mitt og svingte så plutselig til høyre!
Arrestasjoner
DI Broadman sier at han forventer at når han har avhørt vitnet ytterligere, vil det være noen få gjengfigurer som kommer til å tilbringe det nye året i en fengselscelle ..
En mestertyvs bekjennelser
Jeg sverget en ed på at jeg aldri skulle avsløre hvem av mine kompanjonger som gjorde Reindeer Robbery sammen med meg, selv etter deres død, og jeg er en mann som holder ord, i hvert fall i så henseende. Hvis du er smart nok, kan du sikkert finne ut av det ved å lese denne boken, men da må du være mye smartere enn reinsdyrranerne var.
Jeg kan bare si at reinsdyrkostymene ikke var min idé. Sjåføren vår mente at hvis vi ble sett kjørende rundt sent på kvelden i en gruppe, ville det se mistenkelig ut, men hvis vi hadde på oss kostymer, ville folk kanskje bare tro at vi var på vei hjem fra fest.
Jeg fikk tak i en Transit-varebil til jobben, en veldig pålitelig motor. Det var enkelt å bryte seg inn, og jeg satte i gang med å knuse smykkeskrinene, ta med meg godsaker etter hvert som jeg gikk og stappe dem i poser med det vi hadde for hånden. Jeg var først ute av døren med en pose i hver hånd, men hodet på kostymet begynte å irritere meg, så jeg trakk det av med den frie hånden. Jeg må være ærlig og si at jeg lider av klaustrofobi fordi faren pleide å stenge meg inne i skapet under trappen da jeg var liten. Det var da jeg skjønte at noen fulgte med og hadde sett ansiktet mitt. Jeg slo av lyset i butikken og ønsket ham god jul så høyt jeg kunne, selv om jeg tror han skjønte at jeg ikke var helt sosial, liksom ..
Partneren min spente hanen på våpenet sitt med den andre hånden, bare for å gjøre et ekstra poeng ut av det overfor fyren som holdt øye med oss. Da vi kom frem til varebilen, ba sjåføren oss om å skynde oss, så vi åpnet sidedøren og kastet bagasjen inn. Da vi alle var inne i bilen, kjørte sjåføren nedover veien og svingte skarpt til høyre. Vi kom oss tilbake uten å bli tatt. Den splitter nye pompadouren min hadde faktisk ikke et hårstrå på feil plass. Men to dager senere identifiserte vitnet meg likevel ..
Hviskende John hadde et uttrykk av ekstraordinær lettelse. Ikke fordi han ikke lenger var mistenkt for å ha stjålet øredobben, men fordi et livme av forstillelse endelig kunne få en slutt.
Han var på vei ut av rommet for å få en stille stund for seg selv, da han stanset opp. "Hei, tror du dette har noe å gjøre med den rare e-posten jeg fikk i morges? Det var et slags adventskalenderbilde eller noe sånt Lady Miriam sendte ham et nysgjerrig blikk.
"Adventskalender?" sa dr. Harker. De hadde ikke nevnt bildet for noen.
"Ja, jeg fikk tilsendt et bilde av en hvit kule, akkurat som øreringen, og en beskjed om at jeg måtte fortelle hemmeligheten min. Jeg trodde det bare var en spøk, så jeg ignorerte det
Dr. Harker sendte inspektør Twelvetrees et betydningsfullt blikk, som han forsøkte å ignorere.
"Den som sendte meldingen, er kanskje ikke klar over det, men jeg tror de har satt meg fri Johns stemme skjelvet, ukarakteristisk full av følelser.
Før noen rakk å si noe mer, tok lady Miriam ordet med en skingrende munterhet. "Vel, ingen skade skjedd likevel! La oss alle komme oss tilbake til festen!
Det virket mer som en kommando enn et forslag ..
4e desember
Juletreet
Dr. Harker hadde hatt problemer med å sove. Mens hun laget seg en kopp Earl Grey med to teposer, bestemte hun seg for å ta seg sammen. Hvis logikken fikk råde, ville det bli tjueen dager til med dette tullet, med mindre de fant den skyldige.
Hun lurte imidlertid på hvilken rolle logikken egentlig spilte i hodet til den som sendte henne bildene, da hun åpnet e-postene sine og så et nytt julekalenderbilde i innboksen. Et bilde av et juletre. Hun videresendte det til inspektør Twelvetrees og begynte å se nærmere på treet for å se om det fantes noen ledetråder til hvem sin "hemmelighet" dette kunne være ment å representere.
Inspektøren svarte: "Jeg vet hva jeg sa tidligere, men du trenger ikke å sende meg flere av disse. Når jeg tenker meg om, er det helt åpenbart at det ikke er noen sammenheng mellom bildene og hendelsene, og jeg må fortsette med ordentlig politiarbeid
Hun skrev rett tilbake, vantro: "Men hva med meldingen Whispering John fikk?
"Han kontaktet oss i går kveld og sa at han hadde gjort en feil", svarte han.
Hennes svar, "Tror du på ham?", ble stående ubesvart.
Ja, ja.
Det var en liten fugl på juletretegningen, men hun kunne ikke se om det skulle være en rødstrupe, en rapphøne eller en kalkun. Så da hun hadde en formiddag fri fra lekerelaterte aktiviteter, bestemte hun seg for å besøke Michael Finnegans trefarm. Han var den største lokale leverandøren av ekte juletrær, og selv om bildet ikke handlet om ham, kunne han kanskje ha en idé om hvem det handlet om.
Michaels gård var overraskende full, med tanke på at de fleste allerede hadde satt opp trærne sine. "Det er de fordømte plastdingsene!" erklærte han og så trakassert ut da dr. Harker nærmet seg. "Folk tror at de slipper å støvsuge opp en masse nåler, men de falske trærne kaster like mye som et ekte, og de små, spinkle bitene blir liggende i all evighet! Michael så ut som den mest stereotype forestillingen man kan tenke seg av en tømmerhogger, bortsett fra at han av en eller annen grunn nektet å la et stort, buskete skjegg gro.
Dr. Harker viste ham bildet av treet, og han trakk på skuldrene. "Ingen anelse. Men jeg synes det ser ut som en hvitbrystet rødstrupe," sa han og pekte på fuglen.
"Mener du en albino? Sa dr. Harker.
"Nei, det er en fredet art. Noen fuglekikkere sa at de hadde sett en oppe i Woollams Woods, og at de måtte stanse boligutbyggingen der oppe. Men så forsvant det plutselig takket være ..." Finnegan pekte østover, og dr. Harker la merke til toppen av et enormt juletre som stakk ut over hustakene i nærheten.
"Hva er det for et monstrum?" spurte hun undrende.
"Det er Duncan Testwoods monument over dårlig smak," sa Finnegan. "Et seks meter høyt plastjuletre i hagen hans med kuler på størrelse med medisinballer
Dr. Harker ristet på hodet. "Hvordan fikk han tillatelse til å sette det opp?
"På samme måte som han fikk Dennis Heaton tillatelse til å bygge i Woollams Woods, vil jeg tro," sa Finnegan. "Han sendte noen spenn til noen lokale byrådsmedlemmer. Foraktelig
"Jeg mente, hvordan fikk han tillatelse fra lady Miriam? Utdypet dr. Harker.
"Å, Testwood, Heaton og de der liker å late som om de ikke er redde for henne og gjør hva de vil uansett," sa Finnegan. "Men han har ikke lagt ut noe bilde av det på sosiale medier, så kanskje han håper at hun ikke har lagt merke til det," sa Finnegan og viste henne telefonen sin.
"Hvorfor ser du på de sosiale mediene hans?" spurte dr. Harker lattermildt.
"Jeg holder bare et øye med ham", sa Finnegan, da det plutselig hørtes et voldsomt brak. De snudde seg rundt for å se, og så forferdet på at toppen av treet forsvant ut av syne, mens noen ropte og skrek. Dr. Harker og Finnegan så forvirret på hverandre. Et øyeblikk senere løp de mot Testwoods eiendom.
Da de kom frem, kunne de se at det enorme, falske treet hadde veltet og krasjet rett ned på taket av Testwoods hus. Ikke bare det, det kom også illevarslende svart røyk ut av det enorme hullet det hadde revet opp.
Et lite antall lokale hadde også kommet løpende da de hørte bråket. Testwoods store, automatiserte inngangsport var uvanlig nok vidåpen, så de kunne komme inn i hagen hans, selv om det enorme treet blokkerte mye av plassen.
"Er det noen der inne? Spurte dr. Harker.
"Jeg så familien gå ut for en time siden", fortalte Testwoods nærmeste nabo, Hugh Lobwell. "Men jeg tror Duncan fortsatt er der inne
En annen nabo hadde allerede ringt brannvesenet, men røykutviklingen gjorde at det sannsynligvis ville være for sent for Testwood innen de kom frem. "Jeg ville gått inn for å hente ham, men treet blokkerer alle dørene", sier Finnegan. "Jeg kan prøve å klatre opp til et vindu, men det er farlig, og jeg tror det vil ta for lang tid. Det må finnes en annen måte ..
I mellomtiden tenkte dr. Harker raskt. "Jeg tror huset har en annen dør der borte," sa hun og pekte.
"Umulig", sa Hugh Lobwell, en arkitekt. "Dette er en fredet bygning, og jeg har sett tegningene - det er ingen dør der bak
"Men når har regelverket noen gang stoppet ham? Svarte dr. Harker og tok Finnegans telefon. Hun scrollet til et bilde hun hadde sett på Testwoods konto på sosiale medier.
"Se, dette bildet er helt klart tatt gjennom en døråpning, og det kan bare være tatt fra én bestemt posisjon ..
Hjelp dr. Harker med å finne den hemmelige, uautoriserte døren som er blitt installert, slik at de kan redde Duncan Testwood. Han har tatt et bilde der han ser ut i hagen sin fra denne døren. Kan du bruke synet av julepynten i hagen hans til å finne punktet bildet ble tatt fra?
Finnegan løp inn gjennom den hemmelige døren og kom hostende ut av huset med Testwoods bevisstløse, men fortsatt pustende skikkelse slengt over den ekspansive skulderen sin. Dr. Harker undersøkte ham, og noen minutter senere ankom brannbilen og ambulansen. Ambulansearbeideren bekreftet at hvis han hadde ligget der inne mye lenger, ville han potensielt ha fått uopprettelige skader.
I mellomtiden gransket dr. Harker tauene som hadde holdt det enorme juletreet oppe. Hun var ingen ekspert, men to av dem så definitivt ut som om de hadde blitt kuttet med vilje ..
5den desember
Julenissen
Det første som plinget på telefonen til dr. Harker om morgenen den 5. desember, var ikke et julekalenderbilde, men en kort melding fra inspektør Twelvetrees: "Hva så du i Testwood-huset?
Hun svarte: "Spiller det noen rolle? Jeg trodde ikke julekalenderbildene var verdt politiets oppmerksomhet ..
Det virket ikke som om han hadde noe svar på det, og kort tid etter kom det neste adventskalenderbildet: Julenissen. Eller julenissen, som dr. Harker antok at folk flest kalte ham nå. De fleste ville synes at dette bildet var like generisk og vagt som et juletre, men dr. Harker mente at det bare kunne knyttes til én person i landsbyen: Albert Noakes.
Noakes var en av oppsynsmennene for Candlestow Park, et vakkert grøntområdeet vakkert grøntområde midt i landsbyen som så enda mer fortryllende ut når det var dekket av snø og blinkende lys til jul. Noakes ble ansett som en av de verste sidene ved parken. I motsetning til Mr Holly, som hadde vært en elsket skikkelse i Candlestow fra januar til desember, var Noakes mer som en sur gammel trollmann som skrek til deg hvis du ved et uhell kom til å flytte på noe gress.
Han lusket rundt inne i parken iført sin store, svarte støvfrakk, skjerf og hansker, uansett hvor varmt eller lyst været ble. Han nektet å ha noe med parkens fantastiske blomsterbed å gjøre, og derfor holdt han seg som regel i nærheten av bowlingbanen eller trærne. Han luktet absolutt ikke som en dans på roser, han heller.
Å sparke ham hadde vært vurdert tidligere, men alltid mislyktes av to grunner. Den første var at selv om han var en skulende og illeluktende person, gjorde han alltid akkurat nok arbeid til å rettferdiggjøre ansettelsen. Den andre var at han alltid var julenissen ved juletider. Og den gretne, gretne tilstedeværelsen som hjemsøkte parken året rundt, så ut til å forsvinne så snart han tok på seg kostymet. I stedet var han en munter, kanelluktende mann som bare hadde glede og godvilje til overs for alle. Hver morgen bakte han lønnesirupskaker til barna som besøkte julenissen, etter å ha byttet ut honning av helsemessige årsaker. Han fikk opprinnelig bare rollen fordi den forrige julenissen måtte gå av med pensjon, men nå ville ikke julesesongen være komplett uten grotten hans på torget.
Dr. Harker begir seg straks dit, men blir til sin ergrelse nok en gang avbrutt av Mandy Joseph, som klager over Dennis Seatons innblanding i stykket. Ut av det blå og uten Mandys samtykke hadde han fått rollen som den skurkaktige "Lord Frost", og siden hadde han krevd å få utlevert overdådige kostymer og rekvisitter slik at han kunne "leve seg inn i rollen". For dr. Harker virket det som om innblandingen hans mest handlet om å gi seg selv en større rolle og få seg selv til å se bedre ut. Egentlig anså hun Mandy og resten av komiteens nåværende handlinger som litt mer skadelige for stykkets kvalitet. Det hadde kommet inn en anonym donasjon til det årlige teaterfondet, og komiteen virket fast bestemt på å bruke pengene til å gjøre forestillingen så mainstream og "kommersiell" som mulig, på en måte som var stikk i strid med herr Hollys ånd. Hun vurderte å fortelle Mandy dette nå, men den rasjonelle siden hennes vant: Å komme seg til julenissens grotte burde ha forrang på dette tidspunktet.
Beslutningen hennes viste seg å være riktig. Da hun kom inn på torget, så hun en lang kø av barn og foreldre som snodde seg over brosteinene, og ingen så ut til å få lov til å komme inn i grotten. Utenfor forsøkte Phil Fromer, komitémedlemmet Millicents nevø, som så latterlig ut i et altfor lite nisseantrekk, å håndtere bekymringene til flere irriterte mennesker. "Jeg er fryktelig lei for det, alle sammen, men julenissen er fortsatt på ferie. Jeg skal gi beskjed så snart han er tilbake ..
Han fikk øye på dr. Harker, og med et panisk blikk vinket han henne bort til seg, utenfor hørevidde av de protesterende foreldrene. "Dr. Harker, gudskjelov at du er her! Julenissen - Mr Noakes - han stivnet plutselig midt i en samtale med et av barna, og så begynte han bare å hviske: "Få den ut." Og nå vil han ikke slippe noen andre inn i grotten - han ser bare veldig opprørt ut og gjentar hele tiden: "Kom deg ut, kom deg ut." Det har gått en halv time!
Dr. Harker gikk svært forsiktig inn i grotten. Inne i grotten satt herr Noakes i fullt julenissedrakt, men i stedet for sitt vanlige strålende ansikt så han helt skrekkslagen ut, og han svettet kraftig. "Herr Noakes ... Hva er det som er i veien?" spurte hun forsiktig.
"I skjegget", hvisket han med sammenbitte tenner. "Kommer til å drepe meg. Kom deg ut, du må ikke uroe den
Dr. Harker gikk nærmere Mr. Noakes og så på det forseggjorte nissekostymet hans. Da hun rettet blikket mot det falske skjegget hans, så hun straks hva som var problemet, og trakk seg motvillig tilbake for å snakke med Phil Fromer. "Det er noe som beveger seg i skjegget hans", sa hun. Hun hadde lagt merke til epipen som han alltid hadde med seg i lommen, og etter hennes mening hadde det gjemt seg et potensielt dødelig vesen i det falske skjegget hans. Skrekkslagen holdt landsbyens julenisse seg i ro, redd for å få det til å røre på seg og drepe ham. Men hva var det? Hun tenkte på mulighetene.
Det er definitivt noe i skjegget til herr Noakes som han anser som farlig. Med tanke på det du vet om ham og oppførselen hans, og ved hjelp av logikk, hvilket vesen er det mest sannsynlig at det er inni?
Så snart dr. Harker konkluderte med at vesenet i skjegget til herr Noakes ikke utgjorde noen fare for henne, eller for de fleste i rommet, handlet hun raskt, tok skjegget fra ansiktet hans og sørget for at det ikke slapp ut før hun var utenfor.
Hun hadde regnet med at herr Noakes etter denne prøvelsen ville avlyse resten av dagens besøk, men i løpet av fem minutter var han tilbake til sitt vanlige, muntre jeg og brølte "Ho ho ho!" til den fornøyde folkemengden.
Senere samme dag, da herr Noakes var ferdig med skiftet sitt, snakket hun med ham og fant ut at han, i likhet med Whispering John, hadde mottatt et bilde på e-post samme morgen. Det virket som om hemmeligheten han holdt på, var hans egen allergi. "Jeg elsker planter, men det er så farlig for meg å være i parken hele tiden", sa han. "Så kanskje jeg fremstår som litt gretten når jeg bekymrer meg for å bli stukket. Men hvis jeg fortalte dem om allergien min, ville jeg garantert miste jobben på et øyeblikk
Det som bekymret dr. Harker mest, var ikke bare julekalenderpersonens vilje til å utsette andre for fare, tilsynelatende til og med gladelig risikere å drepe dem. Det var den uskyldige hemmeligheten til mr Noakes. Hvis han kunne bli utpekt for det, kunne vel hvem som helst i landsbyen være et mål ..
6den desember
Engel
Noen får en bie i det falske skjegget sitt. Det er vel ikke akkurat en morderisk masterplan? Sa inspektør Twelvetrees til dr. Harker. Hun hadde tatt seg tid til å ringe ham i morges, og han hadde faktisk tatt telefonen.
"En bie midt på vinteren? Sannsynligvis hentet fra de innendørs bikubene på Hudsons Honey Farm?" svarte hun, vantro.
"Du vet, det finnes et ord: apofeni. Det betyr å finne mønstre i tilfeldig informasjon. Jeg sier bare at du er lege - kanskje du burde stille en selvdiagnose", sa inspektøren hånlig.
"Jeg har lært deg det ordet," slo hun tilbake. "Det finnes en annen frase: Respekter de eldre ..
Til slutt gikk inspektøren motvillig med på at han skulle se nærmere på kalenderbildene, i egenskap av privatperson. Men han la bevisst på før hun rakk å fortelle ham om det siste bildet hun hadde mottatt. Det var en engel. En liten juleengel. Dr. Harker tenkte at dette kunne representere flere ting. Hun håpet inderlig at Advent (som hun hadde kalt den anonyme spøkefuglen og mulige morderen) ikke hadde tenkt å gå løs på et barn.
Det viktigste ledetråden var at den lille engelen så ut til å holde en pose med penger. Så i tidsnød før den siste tekniske prøven på stykket bestemte dr. Harker seg for å dra til Jingle's Belles, en butikk i High Street som solgte designer- og luksusjulepynt. Hvis det var noen som tjente penger på små engler, så var det Jennifer "Jingle" Harpenden.
Butikken var stappfull av glitrende, klirrende engler, snømenn, reinsdyr og alle mulige slags juledekorasjoner man kunne tenke seg. Det var litt hallusinatorisk. "Jingle" var en liten, nisselignende kvinne som ofte kledde seg på samme måte som dekorasjonene sine - men aldri som engel, så vidt dr. Harker visste. Derfor kunne hun faktisk være vanskelig å finne inne i sin egen butikk, hadde det ikke vært for at den lille kvinnen hadde leiesoldatinstinkter som en røverbaron og aldri lot en kunde være alene i butikken sin. Som ved et trylleslag dukket butikkeieren opp. "Dr. Harker! Leter du etter noe nytt til treet ditt?" spurte hun muntert.
Som om det var enda mer magisk, begynte hele butikken å skjelve, som om det var et mindre jordskjelv på gang. Men bådeh Jingle og dr. Harker visste at det i virkeligheten var Peter Van Nuys, en lokal udugelig, wannabe-DJ og høylytt, motbydelig drittsekk, som kom kjørende nedover hovedgaten i sin enorme Transit-varebil, utstyrt med massive, bassdumpende høyttalere og "DJ VAN NOISE" sprayet på siden. Da skjelvingen hadde gitt seg - dr. Harker hadde lukket øynene i et lite gjennomtenkt forsøk på å blokkere støyen - viste hun Jingle bildet av engelen.
"Å, det er så søtt! Jeg er redd jeg har det for travelt til å lage flere skreddersydde dekorasjoner i år, men jeg er sikker på at jeg så en liten fyr som ser akkurat sånn ut et sted bakerst i butikken ..." Jingles manglende gjenkjennelse da hun så tegningen virket ekte, og dr. Harker hadde ikke tid til å forsøke å finne ut om hun hadde noen hemmeligheter som kunne føre til at hun ble utpekt som et mål. Hun vurderte et kort øyeblikk å spørre henne, men bestemte seg til slutt for at det var bedre å gå til den tekniske prøven. Forsamlingshuset var endelig blitt klarert av politiet, og komiteen hadde ikke kastet bort tiden med å få produksjonen i gang igjen.
Dr. Harker tenkte at hun kunne bruke tiden på prøven til å tenke over englebildet, men hun hadde knapt kommet inn i lokalet før hun hørte en masse rop og generell oppstandelse. Hun skyndte seg ut på scenen og så at Dennis Seaton hadde blitt heist opp i taket i fullt Lord Frost-kostyme. Han hadde på seg en flyvende rigg, en sele med et system av tau som skulle få det til å se ut som om skuespilleren fløy rundt over scenen.
Men akkurat nå fløy han ikke: Han satt fastklemt bakerst på scenen, helt oppe i hjørnet, og hun kunne se at han var i reell fare for å bli stukket av piggene fra en enorm isdragefigur. Hun kunne se at i stedet for å bli heist opp for hånd som tidligere år, hadde man installert et slags elektronisk flygesystem, der tauene og taljene ble styrt automatisk av et dataprogram.
Seaton var tydeligvis i nød, og han slynget ut en rekke anglosaksiske ord som neppe sto i manuset. Lily Franzen, forestillingens nye regissør og den mest teknisk kyndige i gruppen, skrev febrilsk på datamaskinen, og dr. Harker kunne forstå bekymringen hennes, for tauene ga fra seg en ganske høylytt stønnende lyd som tydet på at den nåværende belastningen kunne få dem til å briste når som helst. Resten av kompaniet løp rundt og prøvde å stable de mykeste kostymene og rekvisittene rett under Seaton.
"Den som foreslo at vi skulle la Seaton installere denne &#%!@?#? burde ha fått &#%!@?# hodet stappet opp i &#%!@?# ?!!!", ropte Franzen, som ofte bannet mer enn Seaton, bortsett fra da hun underviste på den lokale barneskolen.
Dr. Harker så at de vanlige inndatasymbolene på skjermen var byttet ut med små bilder av engler, og plutselig gikk det opp for henne. Seaton måtte være den anonyme "engleinvestoren" i stykket - derav de latterlige kravene hans, og derav hvorfor Advent var ute etter ham ..
Men hun måtte finne ut av dette før han fikk en ubehagelig slutt. Og hun syntes hun så et mønster i utformingen av englene ..
Dennis Seaton sitter fast oppe i sperrene og står i fare for å falle ned eller bli skåret opp av kulissene - men datastyringen har blitt ødelagt og viser nå bare merkelige symboler. Du kan se ikonene som allerede har blitt brukt, og du vet hvilke bevegelser han tidligere har gjort. Kan du finne ut hvilken engel du må trykke på for å få ham trygt ned?
Hun trykket på riktig bilde på skjermen, og Seaton ble dratt fremover og ned, såpass langt ned at resten av kompaniet kunne rykke frem og løsne ham fra selen. Han takket ingen av dem, men marsjerte i stedet bort til datamaskinen og kikket på den.
"Hvem er det som har rotet med denne, da?" spurte han høylytt. "Engler? Har dette noe å gjøre med den merkelige e-posten med det lille englebildet jeg fikk i morges?
Selv om dr. Harker mislikte Seaton, følte hun at det var bedre å fortelle ham sannheten enn at han skulle marsjere rundt i landsbyen og brøle om dette. Så hun tok ham til side og fortalte ham om julekalendermeldingene. Seaton var kanskje en ufølsom skrytepave, men hun visste fra forretningsforbindelsene hans at han ikke bare kunne holde på en hemmelighet, men at han likte å vite mer enn alle andre.
"Sannsynligvis en lokal gutt", sa han. "Jeg jobber med datamaskiner, men de er som kyborger nå for tiden. Og de er for bløte til å stå opp mot folk ansikt til ansikt, så de gjør sånne ting som dette. Det er best å ikke bekymre seg for det
Med et siste sukk og tilsynelatende uanfektet gikk han gretten tilbake mot scenen. Hun skulle ønske hun kunne følge rådet hans.
7e desember
Slede
Dr. Harker ble vekket av nok en telefonsamtale fra inspektør Twelvetrees. Hans tilsynelatende uinteresse for Advent-saken ble stadig mindre overbevisende, syntes hun.
"Jeg kommer til å være i landsbyen i dag og foreta uformelle avhør av noen få personer", begynte han, før han tok en pause og sa: "Og jeg vil at du skal holde deg unna
Dr. Harker var for vant til å bli snakket til på denne måten til å bli fornærmet. "Da må du fortelle meg hvem du skal avhøre," sa hun. "Ellers kan jeg neppe forventes å kunne unngå deg Hun hadde tross alt noen ærend i forbindelse med teaterstykket og kunne ikke holde seg innendørs hele dagen bare i tilfelle hun skulle støte på noen mistenkte. Han insisterte på at de han avhørte ikke var mistenkte, men han holdt fast ved at navnene deres skulle holdes anonyme. Hvis hun så ham sammen med noen, forventet han bare at hun holdt seg unna, forklarte han, og la på.
Elefanten i rommet var selvsagt at dr. Harker ikke bare hentet de nytrykte programmene til The Christmas Star men også skulle prøve å finne, og muligens redde, den som dagens adventsbilde refererte til. Det var en slede, og det uvanlige ved den var den lille personen som så ut til å være fanget under den.
I en liten landsby som Candlestow, med sine svingete veier og en rekke uforsiktige, velstående mennesker som bodde i nærheten, hadde det selvfølgelig skjedd mange trafikkulykker opp gjennom tiårene, og hun hadde til og med behandlet folk for noen av dem. Hun visste at hun ikke kunne gå rundt og vise folk bilder av en slede og si: "Jeg antar at ingen har hørt fra deg om den gangen du kjørte på fru Umber da du rygget inn på parkeringsplassen ved supermarkedet? Hun tenkte at hun bare måtte holde øret til bakken, så å si.
Det var ingen tegn til inspektøren da hun kjørte gjennom landsbyen i sin aldrende, men velholdte Mini Cooper. Været var blitt enda kaldere, så gatene var hovedsakelig fylt av den økende tilstrømningen av juleturister, som betraktet severdighetene og kikket inn i de koselig opplyste butikkene. Hun skulle gjerne ha gått til trykkeriet, men hun vurderte det riktig at hun neppe ville klare å bære 500 teaterprogrammer i full størrelse i den gjenbrukbare vesken sin.
På vei inn i Ghulam Zubairs butikk gikk dr. Harker forbi en gretten herr Flowers, som tydeligvis nettopp hadde forlatt bakeriet ved siden av Practo-Print, og en krembolle gjorde tilsynelatende ingenting for å bedre humøret hans. Zubair selv var på vei inn i butikken igjen, der han allerede hadde pakket programmene til henne. Hans vanlige muntre humør hadde fått seg en liten knekk, la hun merke til. Hadde inspektøren vært her?
"Unnskyld, dr. Harker," sa Zubair, klar over at hun hadde lagt merke til humøret hans. "Jeg liker ikke å snakke bak ryggen på folk, men kona mi hadde nettopp besøk av Mr Flowers i bakeriet ved siden av, som klaget over kaken hun hadde bakt til ham. Hvis noen dikterer "Xmas" over telefonen, er det det vi setter på kaken. Men hun skulle visstnok på magisk vis vite at han mente at det skulle stå "Christmas"!
Hun nikket medfølende, men omtalen av Mr Flowers hadde utløst et minne. For elleve år siden hadde Thomas Flowers og hans kone Roberta vært involvert i en dødsulykke på en av veiene nord for landsbyen. Dede hadde vært på vei hjem fra en julefest hos noen venner, da de hadde kjørt ned en lokal pensjonist ved navn Edith Gummer med bilen sin. De hadde begge vært svært beruset, og Roberta hadde tydeligvis kjørt bilen, men husket ingenting av hendelsen.
Roberta endte opp med å tilbringe syv år i fengsel på grunn av dette, mens Thomas fikk en fengselsstraff for sin innblanding. Ryktene om at det faktisk var han som hadde kjørt, vedvarte i årevis, men ikke sterkt nok til å få ham til å forlate landsbyen. Han insisterte alltid på at det var kona som hadde kjørt, men lokalbefolkningen la merke til at han helt siden hendelsen hadde kjørt svært forsiktig, og noen ganger pinefullt sakte.
Hun bestemte seg for å snakke med ham om bildet. Basert på hans vanlige tempo trodde hun at han sannsynligvis fortsatt var ute i bilen sin, omtrent 200 meter unna, men det var ingen tegn til ham. Hun fortsatte med ærendene sine, og i grønnsaksforretningen traff hun på en av Flowers' få gjenværende venner, Kenny Green, som så lettere sjokkert ut. "Har du sett Thomas i dag? Spurte dr. Harker. "Bare at jeg ville snakke med ham
"Da må du dra til sykehuset", sa Green i en forbløffet monoton tone. Bremsene på Flowers' bil hadde sviktet, og han hadde krasjet inn i en hekk. Den lave hastigheten hans gjorde at krasjet ikke var dødelig, men han var tilsynelatende ganske alvorlig skadet og hadde blitt kjørt til Queen Elizabeth-sykehuset i den nærliggende byen Acmouth.
Dr. Harker kastet fra seg kurven med grønnsaker i papirposer og skyndte seg tilbake til bilen sin, akkurat tidsnok til at hun rakk å si de rette ordene til Green. Hun hatet å bruke sin stilling som tidligere allmennlege til personlige formål, men hun anså denne etterforskningen for å være til det beste for alle, så hun tok seg til sykehuset for å oppsøke Flowers i håp om å finne ut hva som hadde skjedd.
Da hun ankom, fant hun en overraskende person i lobbyen: inspektør Twelvetrees. Hun hadde faktisk sendt ham dagens julekalenderbilde, til tross for hans stadige protester om "ordentlig politiarbeid", og han så ikke glad ut for å se henne. "Jeg trodde jeg ba deg holde deg unna", sa han og grimaserte over det utilsiktede ordspillet.
"Hold deg unna avhør av "ikke-mistenkte", sa du," svarte dr. Harker og fortsatte forbi ham inn på avdelingene. "Stod Thomas Flowers på listen din? For han var i hvert fall på Advents
"Vi kaller ikke denne personen "Advent"!" sa inspektøren skarpt.
"Hvilken person? Den anonyme personen som ikke er knyttet til noen av disse tilfeldige hendelsene? Svarte dr. Harker sardonisk. Så tok hun en pause. Hun ville ikke at forholdet deres skulle være slik. Hun snudde seg for å se på ham. "Hør her, Peter. Jeg er klar over at du sannsynligvis er under press fra dine overordnede om å lukke øynene for bildene. De har sikkert blitt presset av et visst lokalt medlem av adelen, som har behov for at landsbyen skal virke trygg og plettfri. Den offisielle linjen er at dette er en serie uheldige, usammenhengende ulykker. Men den raskeste måten å løse dette på er å finne personen som sender meg disse bildene. Er du ikke enig?
Han så litt mer medgjørlig ut og trakk på skuldrene. "Greit. Men ikke kall meg Peter - det er inspektør Twelvetrees Han forklarte kort hva han visste. En bilkyndig politimann hadde undersøkt bilen på ulykkesstedet og forklart at bremseslangen hadde blitt kuttet og bremsevæsken tappet ut, noe som hadde ført til at bremsene ikke fungerte. Da dr. Harker fikk høre dette, klappet hun plutselig hendene sammen av begeistring. Inspektøren sendte henne et advarende blikk.
"Men skjønner du ikke? Hvis vi kan finne ut nøyaktig når og hvor bremsene ble kuttet, kan vi kanskje finne ut hvem som hadde mulighet til å gjøre det!
Mr Flowers var tydeligvis ikke ved bevissthet, men politiet hadde kunnet spore bevegelsene hans basert på rekken av irriterte mennesker han hadde etterlatt seg i dag. Nå måtte de bare finne ut når sabotasjen fant sted..
Ved hjelp av kunnskapen din om stedene han besøkte og tiden det tok ham å reise mellom dem, samt informasjonen om bremser, kan du finne ut hvilket sted Thomas Flowers' bremser må ha blitt kuttet.
Inspektør Twelvetrees innrømmet at resonnementet hennes ga mening. Han ville snakke med dem som hadde vært til stede da bremsene måtte ha blitt kuttet, og høre om de hadde hørt eller sett noe.
Han begynte å gi etter, tilsynelatende mot bedre vitende, og sa til dr. Harker: "Fra nå av må du sende disse bildene direkte til meg så snart du mottar dem, og så må du ikke gjøre noe mer Det var noe advarselsaktig i stemmen hans da han sa det siste.
"Så du innrømmer at de er betydningsfulle?" svarte hun.
Han ristet frustrert på hodet. Men hun kunne sverge på at han prøvde å skjule et lite smil.
8e desember
Julekake
Det lille kakebildet som dukket opp i innboksen til dr. Harker, fikk henne til å smile denne morgenen, men det var et dystert, misunnelig smil om adventstidens humor. Hun sendte pliktskyldigst bildet til inspektør Twelvetrees, og satte deretter i gang med å rydde og rengjøre huset sitt.
Tretti minutter senere sendte han henne en melding: "Tanker?
Hun svarte: "Unnskyld, jeg trodde du ba meg om bare å sende deg bildet og så holde meg utenfor
Han svarte: "Det er ingen grunn til å være smålig. Vi ønsker begge å fange denne ... personen. Hvorfor er det en kake igjen?
"Vel, teknisk sett var det ikke en kake den 1. juli, det var en julekubbe. Det at det refererte til en kake, betyr ikke at bildet var en kake
"Slutt å være så pirkete, og fortell meg hva du synes," svarte han.
Skjønte han virkelig ikke betydningen av en kake på denne dagen? Men så husket hun at han ikke hadde bodd her på over tjue år, så hun burde la tvilen komme ham til gode. "I dag er det bakekonkurranse for veldedighet", sa dr. Harker og sendte en lenke til detaljene om arrangementet på landsbyens nettside. "Det kommer til å bli mange, mange kaker
Dette var grunnen til at adventstidens bilde var djevelsk. Generiske ting som juletrær og sleder var definitivt provoserende i denne årstiden, men å begå en kakebasert forbrytelse på det som vanligvis er årets mest kakeorienterte dag i Candlestow, var som å gjemme en nål i en haug med andre nåler.
Bakekonkurransen (store bokstaver er både tilsiktet og påkrevd) fungerte både som en slags kulinarisk gladiatorkamp og som den opprinnelige kilden til en betydelig del av pengene som trengtes for å produsere stykket, via deltakeravgifter og folk som betalte for å kjøpe kaker. Siden stykkets tidligere anonyme investor Dennis Seaton hadde dekket de fleste av utgiftene i år, hadde komiteen bestemt seg for å donere pengene fra kakesalget til et veldedig formål som kunne være relevant i forbindelse med Mr Hollys tragiske bortgang. Dessverre hadde det ennå ikke vært noen rettslig undersøkelse av dødsfallet hans på grunn av forsinkelsene i julen, så ingen kunne slå fast hva som var den eksakte dødsårsaken, og derfor skulle pengene fra kakene gå til et generisk "Mr Holly-fond", som skulle deles ut i fremtiden.
Politiinspektøren innrømmet at han var litt handlingslammet her. "Politidirektøren har gjort det klart at han "sterkt mener at politiets ressurser kan brukes bedre andre steder". Små ulykker som bilpåkjørsler og ting som går galt på lokale teaterøvelser - for ikke å snakke om en mann med en enkel allergi - skjer tross alt hele tiden i små landsbyer som denne! Inspektør Twelvetrees tok en pause for å trekke pusten dypt før han fortsatte: "Men han antydet også at hvis det skulle skje noe alvorlig skadelig med innbyggerne i Candlestow, vil "hoder rulle"
"Så lady Miriam har tydeligvis informert ham om at hun ikke vil at noen skal få vite at dette skjer - men du må også prøve å forhindre at det skjer
"Candlestow er ikke den turistmagneten den en gang var, men den drar fortsatt inn mye forretninger og handel til dette området. Jeg synes vi bør få dem til å avlyse bakekonkurransen, bare for å være på den sikre siden
"Tuller du? Noen av de lokale har forberedt seg på dette i hele år. Hvis du prøver å stoppe den, vil mange mennesker definitivt vite at noe er på gang
Med tanke på at mer enn sju personer i landsbyen allerede hadde mottatt bilder, følte dr. Harker at denne situasjonen var umulig å holde hemmelig særlig mye lenger. Men hvis folk fikk vite om julekalenderen og fikk panikk, kunne det føre til ytterligere problemer, så de ble enige om at de begge skulle delta i konkurransen sammen og holde øynene åpne for eventuelle problemer.
Konkurransen var et av de få arrangementene komiteen arrangerte som aldri fant sted i forsamlingshuset, siden det ville kreve flere ovner, men som regel ble avholdt i Kvinneinstituttet i motsatt ende av landsbyen, der de hadde en egen bakeskole. Hvis alle var ærlige, ville de også innrømme at det nøytrale stedet var å foretrekke for å begrense komiteens makt på hjemmebane, og for å sikre at svartskogskaken deres alltid vant førstepremien.
Hvis inspektøren ikke husket bakekonkurransen fra før, så tydet ansiktsuttrykket hans da de kom inn i salen og ble truffet med ansiktet først av duften av sukker på sukker på sukker, på at han var i ferd med å huske den. Den anspente stemningen kunne minne om den ved det franske renessansehoffet eller i England under Elizabeth 1., selv om straffen for et faux pas ikke var henrettelse, men at kaken eller andre bakevarer ble utstøtt av de fremmøtte. Selv syntes dr. Harker at det var anspent nok å være involvert i stykket, så hun hadde aldri vært interessert i å delta.
De mange deltakerne hadde vært der siden morgenen. Reglene sa at de kunne bake hvilken kake de ville, men ingrediensene måtte skaffes til veie av landsbyen: alle brukte samme mel, samme sjokolade, samme rips osv. Da inspektøren og doktoren ankom, var kakene utstilt og klare til å smakes på, og en anonym avstemning skulle avgjøre hvem som hadde vunnet. Twelvetrees og Harker vandret rundt i lokalet og snakket med både besøkende og deltakere, fra komitémedlemmer som Mandy Joseph og Millicent Fromer til lokale bakeentusiaster som Phaldut Akhtar og Polly Walgrave (selv om dr. Harker ironisk bemerket at søstrene Hunnam hadde bestemt seg for ikke å delta ...). Det meste av samtalen dreide seg om kaker, bortsett fra noen få personer som diskuterte hvordan de mente å ha sett Mr Holly vandre rundt i landsbyen. Det virket som om det var en halvregelmessig foreteelse å få øye på spøkelset hans.
Akhtar var faktisk i ferd med å forklare en annen gjest hvordan han hadde klart å lage en så deilig kake av bare malte mandler, pulveriserte egg og sjokolade, da han plutselig tok seg til magen og snublet fremover. Ikke før hadde de fått satt ham på plass, før Tom Hull, eieren av den lokale rammeforretningen, også så ut til å lide av en eller annen form for sykdom, og knuste et par tallerkener da han falt sammen over et bord. Og så ble Josie Karabedian hentet ut fra toalettene av datteren sin, etter å ha blitt funnet nesten bevisstløs i en av båsene. Dr. Harker begynte straks å undersøke ofrene.
Tre ofre, bare én av dem en deltaker, alle bleke, rødmende og svette. Det så ut som forgiftning ..
"Det må være en av kakene", hvisket inspektør Twelvetrees til dr. Harker. "Hva har de spist?
Men de hadde alle spist forskjellige kaker. Og ingen av dem hadde drukket noe mens de var her. "Kanskje giften finnes i én bestemt ingrediens," antok dr. Harker raskt. "Et felles element i alt de spiste? Vi bør identifisere det, og det raskt!
Ved hjelp av informasjonen som er gitt om ingrediensene i kakene og handlingene til de tre personene som ble syke, kan du finne ut hvilken ingrediens som må ha vært forurenset?
Tom Hull - eier rammeforretningen. Spiste den glutenfrie sjokoladekaken.
Josie Karabedian - en lokal mamma. Spiste en ostetwist.
Phaldut Akhtar - baker, spiste den veganske gulrotkaken.
Glutenfri kake - malte mandler, pulveriserte egg, sjokoladebiter.
Vegansk kake - mel, kokosnøttkrem, sukker, gulrøtter.
Ostetwist - mel, egg i pulverform, ost.
Da de hadde identifisert ingrediensene, gikk de rett til kjøkkenet.
"Pulveriserte egg? Virkelig?" sa dr. Harker.
"De ekte eggene forsvant visstnok, så de måtte erstatte dem med dette i siste liten," sa inspektøren. Han snuste på beholderen. "Det er et klart hint av ugressdrepende middel her", sa han, og de løp begge to for å gi denne informasjonen videre til ambulansepersonellet som nettopp hadde ankommet.
"Så den mistenkte er sannsynligvis en av deltakerne ...", sa dr. Harker litt senere.
Kommissæren rakte opp hånden som for å stoppe tankeprosessen hennes før den ble for omfattende. "Det er fullt mulig at dette er en av deltakerne som prøver å sabotere en annen, uten noen forbindelse til Advent - jeg mener, til den anonyme bildeavsenderen
"Så hva var det kakebildet refererte til?" spurte dr. Harker og la armene i kors.
Plutselig hørte de begge et tårevått rop fra rommet ved siden av. "DENNE KAKEN VAR KJØPT I BUTIKKEN!!!", hylte stemmen.
"Kanskje det er det ...? Foreslo dr. Harker, mens han forsøkte å undertrykke et smil, uten å lykkes.
9e desember
Stearinlys
Hendelsen med eggpulveret så ut til å ha dempet inspektørens interesse for mysteriet, bare enda et hverdagsuhell, et uhell som sannsynligvis var forårsaket av en klønete landsbyboer som hadde gjenbrukt en gammel plastbeholder uten å vaske den ordentlig. Han forble resolutt uinteressert, selv om, som dr. Harker påpekte, situasjoner som sabotasjen av den flyvende selen og bien i skjegget ikke bare kunne bortforklares. Twelvetrees var tydeligvis i gang med en annen type etterforskning av mr. Hollys død, og det gikk til og med rykter om at det ville bli holdt en gransking - selv om inspektøren selvfølgelig nektet å antyde at Advents handlinger hadde noe med det å gjøre.
Dr. Harkers datamaskin plinget med dagens melding akkurat idet hun var i ferd med å legge ned mat til Grendel. Da hun gikk bort til datamaskinen, skimtet hun noe ut av vinduet, bare delvis synlig i den fallende snøen. En nonne. Eller noen i nonnedrakt. Ansiktet var for langt unna og for skyggelagt til at hun kunne skjelne det. Men det så ut til at de så rett mot huset hennes. Datamaskinen hennes ga fra seg en knirkende lyd, og hun kastet et kort blikk ned på den, og da hun så opp igjen, var nonnen borte.
En person i kappe var ikke nødvendigvis et tegn på noe overnaturlig eller mystisk, så hun forsøkte å riste av seg den skumle følelsen med en slurk te. Dagens julekalenderbilde var et stearinlys. Flammen var enorm, helt ute av proporsjoner i forhold til selve lyset. Det minnet henne definitivt om noe, men hun var usikker på hva. Det hadde vært branner i landsbyen tidligere, særlig på 70-tallet, da alle røykte og de fleste myke møbler var ekstremt brannfarlige. Den eneste brannen som faktisk involverte et stearinlys, var låvebrannen i Utterbridge i 1987. Noen hadde visstnok latt et stearinlys brenne i hovedfjøset på Bob Utterbridges gård, og det hadde satt fyr på hele bygningen, noe som førte til at noen kyr omkom, men heldigvis kom ingen andre mennesker til skade enn Bob, som fikk en lungefull røyk da han skyndte seg inn. Noen gjerningsmann ble aldri funnet, noe som på mange måter var verre, for det betydde at mistanken ble hengende over de lokale barna som pleide å leke i området, spesielt Bobs sønn Hugh.
Bob hadde gått bort i 2006, men Hugh var fortsatt der oppe og drev gården. Men det var ikke lenger en gård, men et anlegg for å lage kulisser til film- og TV-produksjoner. Men lokalbefolkningen kalte den fortsatt "Utterbridge Farm", og dr. Harker visste faktisk at noen av kulissene til stykket for tiden ble malt og bygget i en av lagerhallene. Med en god unnskyldning for å komme på besøk, vasket hun raskt opp tekoppen og satte kursen ut døren.
Hun parkerte i nærheten av gården og ringte på porten. Sikkerheten var ikke overraskende streng på anlegget, med produksjonsselskaper som var på vakt mot potensielle lekkasjer til fans på internettfora, for ikke å snakke om journalister. Da de ansatte på gården så at det var dr. Harker, ble hun imidlertid sluppet inn uten oppstyr. En ung mann ved navn Harry Dyall møtte henne ved inngangsdøren og begynte å eskortere henne til lager D, der kulissene ble malt. "Jeg er faktisk CGI-artist", sa Dyall småpratende. "Jeg hjelper til med litt designarbeid her til jeg er ferdig med utdannelsen min. Stykket ditt kommer vel ikke til å trenge CGI?
"Det håper jeg ikke! Svarte dr. Harker, selv om hun ikke ville bli overrasket hvis komiteen godkjente det.
Plutselig hørtes en skingrende, repeterende alarm. Dyall så bekymret ut. "Det er den automatiske brannalarmen", sa han og begynte straks å løpe mot lyden. "Den kommer fra lager D!" De løp mot den store bygningen og fikk raskt selskap av Hugh Utterbridge og et par andre arbeidere.
"Brannslukkingssystemet er slått av," sa Utterbridge forvirret og kikket på et kontrollpanel ved siden av lagerdøren.
"Da må vi vel vente på brannvesenet?" sa Dyall.
"Og la brannen ødelegge låven? Tullprat," sa Utterbridge bistert. Han brukte den manuelle overstyringen til å trekke opp døren. Det var svært lite røyk inne i låven, så brannen måtte fortsatt være liten. Dr. Harker holdt seg unna mens de unge mennene tok tak i brannslukningsapparater og sprøytet skum over det som måtte ha vært en del av kulissene til teaterstykket, som nå var svertet, men ikke fullstendig ødelagt.
Da brannen var helt slukket, gikk Dyall mot en dataterminal og begynte å skrive raskt. "Slokkesystemet ble ikke bare satt ut av spill," sa han entusiastisk. "Det kortsluttet faktisk. Det var et par løse ledninger som startet brannen i utgangspunktet!
"Jeg sa jo at du skulle ordne opp i det! Utterbridge, som tydeligvis var i sjokktilstand etter brannen, brølte til en av de andre mennene, som så passende kuet ut.
"Her er det merkelige ..." Dyall fortsatte. "Det ser ut som om det er tilgang til den fra et annet sted
Både dr. Harker og Utterbridge skyndte seg bort til datamaskinen for å se etter. I autorisasjonsdelen av systemet var det en rekke tilsynelatende tilfeldige bokstaver og tall, akkurat som når dr. Harker mottok en e-post fra Advent. Hun var sikker på at Advent ikke hadde funnet opp ideen om anonymisert tilgang til datamaskiner, men det virket for signifikant til å være tilfeldig.
"Vent litt," sa Dyall, tok frem telefonen sin og koblet den til den bærbare datamaskinen. "Jeg tror de fortsatt er tilkoblet! Kanskje jeg faktisk kan få tilgang til systemene deres ..
Utterbridge virket ikke overrasket over at han tilsynelatende hadde hyret en datahacker, og nikket bare samtykkende. Dyall åpnet noen forskjellige programmer på telefonen, og så overrasket ut da et rutenett av snøfnuggbilder dukket opp på skjermen. "Det er ... et puslespill, tror jeg? Vi må finne en kode
Advent krever en femsifret kode for å få tilgang til systemene sine, og de har installert et snøfnuggbasert puslespill for å finne ut av det. Hvis det første tallet er den øverste, midterste sekskanten, og det andre er den midterste sekskanten, må du finne ut de tre neste tallene i sekvensen. Du mistenker at det hele kan ha noe å gjøre med å telle nålene i hvert snøfnugg (snu deg for å få et hint)
Etter at den riktige koden var tastet inn, fant de stabler med filer, hundrevis av dem, alle kryptert som komplett volapyk. De kunne ikke forstå noen av dem, og like plutselig ble forbindelsen brutt.
"Beklager," sa Dyall. "Jeg klarte bare å laste ned én mappe med omtrent tre filer, men jeg aner ikke hvordan jeg skal dekryptere dem
Dr. Harker foreslo at han skulle sende dem til kriminalinspektør Twelvetrees på Acmouth politistasjon. Så snudde hun seg mot Utterbridge og viste ham bildet av julekalenderlyset.
Han så sint ut, men så ut til å gi opp og så merkelig oppgitt ut. Han senket skuldrene og så ned med et uttrykk som så ut til å formidle flere tiår med hemmeligholdelse og skam. Han ville ikke si noe mer.
10den desember
Krans
Dr. Harker var fortsatt usikker på hvorfor det var hun som var utvalgt til å motta disse bildene. Var det bare tilfeldigheter? Eller var det fordi hun egentlig ikke hadde noen hemmeligheter selv? Livet hennes hadde vært ganske hverdagslig. Og ja, hun hadde gjort feil, men enten hadde hun allerede innrømmet dem (som da hun hadde låst opp bilen som stadig parkerte på plassen hennes), eller så hadde hun avslørt dem (som det barske, ment å være anonyme brevet hun hadde sendt til moren til den jenta som mobbet sønnen hennes). Hun var praktisk talt en åpen bok. Selv om det selvfølgelig kunne være noe hun glemte ..
Klokken 08.00 plinget det på varslene hennes, og der var den: dør nummer 10. En julekrans. Hun hørte at det banket på døren og hoppet til, for hun husket at hun selv hadde en krans der. Da hun kikket gjennom kikkhullet, så hun at det var inspektør Twelvetrees. Ja, selvfølgelig. Idet hun slapp ham inn, bebreidet hun seg selv for at hun var så dum. Nesten alle i landsbyen hadde en krans.
Inspektøren så nysgjerrig på uttrykket hennes. "Du ba meg komme?" sa han usikkert.
"Å ja, selvfølgelig. Jeg tenkte bare at det ville være bedre å starte dagen sammen for en gangs skyld. Prøv å få med deg Advent på hoppet," sa hun og viste ham kransbildet.
Han satte seg ganske sliten ned. "Du får det til å høres så enkelt ut. Men vi får desinformasjon - vi har fått rapporter om at folk har sett herr Holly vandre rundt i landsbyen, og vi har også fått et par telefoner om en "mystisk nonne" Dr. Harker hevet et øyenbryn. "Det er sikkert bare hysteri," fortsatte Twelvetrees, "men det viser hvor nervøse folk begynner å bli
Dr. Harker kikket ut av vinduet og så på snøen, som begynte å dale ned. "Folk glemmer hvor skremmende julen kan være av og til," bemerket hun og betraktet snøen ettertenksomt. "Jeg mener, en av de mest kjente julefortellingene handler jo om spøkelser ..
Inspektøren så ubekvem ut et øyeblikk, og så klappet han hendene sammen. "Nå er det nok om det, la oss finne ut av dette bildet!" sa han, gikk bort til den bærbare datamaskinen hennes og zoomet inn.
"Du har forandret mening," sa dr. Harker.
"Vel, ni dager med uflaks på rad virker ganske tilfeldig, selv i en liten landsby som denne," sa han og trakk på skuldrene. "Etter at Dyall-gutten sendte de krypterte filene i går, fikk jeg IT-teamet vårt til å begynne å undersøke saken
"Og har du hørt noe ennå? Dr. Harker ble plutselig begeistret over utsikten.
"Nei, ikke ennå. Man må vente lenge på IT-folk, og enda lenger på gode IT-folk," sa inspektøren beklagende. "Vent ... dette er ikke en julekrans
"Det er en begravelseskrans," sa legen, som innså sin feil nesten samtidig med inspektøren. "Det er et dårlig varsel
"Det kan henvise til herr Hollys død," sa inspektøren, og unngikk å kommentere varselet. "Dessuten bodde han på kirkegården, blant gravene. Han tilbrakte sannsynligvis mye tid omgitt av kranser
Dr. Harker tilbød seg å gi inspektøren skyss til kirken. Snøen lå så tett nå at det begynte å bli vanskelig å ta seg frem på veiene. "Fant dere noe av betydning i hytta hans? Spurte dr. Harker.
Inspektøren sukket. "Doktor, jeg antar at du er involvert i dette enten jeg liker det eller ikke
"Tusen takk!" svarte hun sarkastisk.
"Jeg misliker det ikke!" sa han raskt. "Jeg foretrekker bare å holde ting profesjonelt. Jeg kan egentlig ikke avsløre noe nå. Jeg skal se om jeg kan få deg med som konsulent på saken, siden det var du som fikk kalenderbildene i utgangspunktet. Inntil da er det vel ikke noe i veien for at du blir med meg til hytta ..
Da de ankom kirken, kom pastor Dove bort til dem. Han var en liten, rødmusset, tønneformet mann med tynt hår og en enda tynnere bart. Han var pakket sammen mot kulden og så ganske bedrøvet på dem mens de gikk opp stien. Han av alle mennesker ville savne herr Holly mest av alle, for han visste at han aldri ville få en annen kirkeverge som var like omsorgsfull og flittig overfor kirken. "Hmf. Trodde du var Liam. Han er sent ute," sa pastoren gretten. Liam Furth var den lokale begravelsesagenten. Han var høy og tynn og hadde en rolig fremtoning. Han og pastoren ble ofte sett sammen når de planla seremonier, og noen ganger ble de (kjærlig) kalt Laurel og Hardy bak ryggen på hverandre.
'Wi så ham ikke på veien. Organiserer du mr Hollys begravelse? Spurte dr. Harker.
"Nei, vi har et lite etterslep, fordi du erklærte kirkegården for forbudt område i et par dager mens guttene dine snoket rundt," sa pastoren og så anklagende på inspektøren. "Uansett, det hjelper ikke at Liam er sent ute. Det er ganske ulikt ham
Dr. Harker begynte å føle seg urolig. "Har du ringt kontoret hans?" spurte hun.
"De sa at han allerede hadde dratt. Hvorfor, tror du det kan ha skjedd noe? Pastoren så bekymret ut.
"La oss ikke la oss rive med," sa inspektøren. Han ville være hjelpsom og foreslo for legen at de skulle sette seg i bilen igjen og kjøre nedover veien for å se om det var tegn til at Liams varebil hadde kjørt seg fast eller ... noe annet.
Dr. Harker kjørte forsiktig i den stadig dypere snøen og tok en avstikker ned en nærliggende vei som kanskje lå på Liams rute, da de fant varebilen hans parkert ved en hekk, med døren på førersiden åpen og frontlysene fortsatt på. En port i nærheten sto åpen - og det var ingen tegn til Liam.
"Hva er det der inne?" spurte inspektøren.
"Kirkegården. Den gamle, mener jeg", sa dr. Harker, som allerede hadde hentet en snøskuffe bak i bilen, for sikkerhets skyld, og skyndte seg mot porten. "Hvis vi går gjennom denne veien, kommer vi inn på kirkegården fra østsiden. De måtte slutte å bruke den for rundt 150 år siden, da de gikk tom for plass - det var en koppeepidemi. De hadde nettopp bygget den nye kirken, så de hadde en helt ny og fin kirkegård der ..
Dr. Harkers mobil ringte, noe som fikk dem begge til å sprette opp. Ukjent innringer.
Da hun svarte, hørte hun imidlertid Liam Furths stemme. Først følte hun lettelse, helt til hun la merke til hvor merkelig panisk og dempet den var. "Hjelp meg, vær så snill, hvem det enn er!
"Liam, hvor er du? Spurte dr. Harker.
"Jeg ... jeg tror jeg er i en kiste!" utbrøt han. "Begravd i jorden? Noen tok tak i meg på den gamle kirkegården og slo meg med noe. Da jeg kom til hektene igjen, hadde jeg en pose over hodet, og de begynte å marsjere meg til en åpen grav. De dyttet meg, og jeg falt to meter ned i bakken ... Jeg var bevisstløs, men jeg tror de har begravet meg! Med rette, mente dr. Harker, de siste ordene ble uttalt i et desperat hyl. "Jeg hadde en telefon i hånden da jeg våknet, og den hadde nummeret ditt. Vær så snill - vær så snill, kan du hjelpe meg?
"Vi trenger vel bare å lete etter den graven som har nygravd jord?" sa inspektør Twelvetrees, og gjorde sitt beste for å holde seg stødig og rolig. Men så så de begge at det lå et tykt lag med snø over hver eneste grav ... Dr. Harker innså at de bare hadde én sjanse, og begynte å lokke ut av Liam i hvilken retning han var på vei ..
Kan du, ved hjelp av Liams forklaring, finne ut hvilken grav han har blitt begravd i?
Dr. Harker og inspektøren gravde febrilsk, og heldigvis var Liam ikke begravd særlig dypt. De trakk ham ut av kisten, og selv mens han gispet etter luft, tilsto han med tårer i øynene alle verdisakene han hadde stjålet fra menneskene han hadde begravd i årenes løp.
Den eneste grunnen til at dr. Harker ikke slapp ham rett ned på bakken igjen på dette tidspunktet, var omsorgsplikten hun hadde overfor alle mennesker som lege. Hun visste også at det var dette Advent ønsket: at de som bar på hemmeligheter, skulle straffes. Ofrene fikk knapt nok tid til å se og forstå adventskalenderbildet før Advent gikk til angrep. Mens Liam ble båret inn i en ambulanse, mumlet han noe om en e-post, et bilde av en begravelseskrans - og en lapp som truet ham hvis han ikke avslørte hemmelighetene sine. Det siste var ny informasjon, og bekreftet for dr. Harker det hun allerede visste: Advent ville at folks hemmeligheter skulle avsløres, og de var villige til å risikere liv for å få det til.
Dr. Harker så på inspektørens ansikt og visste at han hadde fått nok. Dette var definitivt et drapsforsøk. Hvis den som hadde gjort dette, ikke også var ansvarlig for herr Hollys død, ville dr. Harker bli svært overrasket.
11den desember
Stjerne
Den mest bekymringsfulle meldingen dr. Harker fikk om morgenen 11. desember, var ikke den anonyme meldingen med et bilde av en julestjerne, men den som inviterte henne til brunsj med lady Miriam oppe på herregården.
Hun hadde ingen anelse om hvordan lady Miriam hadde det med den siste tidens hendelser i landsbyen. Dr. Harker kunne ane at hun ikke var fornøyd, men utover det visste hun ikke om lady Miriam var mest plaget av den mulige skaden på innbyggerne i landsbyen som hun behandlet som sitt eget personlige dronningdømme, eller av skaden på landsbyens omdømme.
I de få møtene dr. Harker hadde hatt med henne, virket hun faktisk som en medfølende og overraskende pragmatisk kvinne. Hun hadde alltid insistert på at hennes forvandling fra et vilt barn til en rolig herregårdsfrue var helt oppriktig, og at den skyldtes at hun satte pris på arven og bakgrunnen sin. Så dr. Harker antok at lady Miriam kanskje bare ønsket å finne ut hva som egentlig foregikk. Hun må ha brukt sin enorme innflytelse til å høre om dr. Harkers engasjement i saken og ville ha hennes syn på situasjonen. Eller så ville hun bruke hele sin innflytelse på legen for å få henne til å slutte å forsøke å finne og hjelpe de menneskene Advent var ute etter, og på den måten kaste mer bensin på publisitetsbålet. Dr. Harker var ikke en person som lot seg kue så lett, særlig ikke av en som var yngre enn henne.
Det ironiske var at dr. Harker allerede var innstilt på å oppsøke lady Miriam da hun fikk adventskalenderbildet. Lady Miriam hadde tross alt spilt rollen som julestjernen i stykket hvert eneste år siden starten. Hun kunne godt være det neste målet. Dr. Harker sendte bildet til inspektøren med beskjed om at hun skulle besøke lady Miriam, og han svarte raskt og ba henne om å være diplomatisk.
Whispering Johns herskapshus var kanskje vakkert og elegant, men Lancaster House fikk det nesten til å virke som en haglehytte. Innkjørselen til huset og hagen ga virkelig en idé om husets utrolige skala. På mange måter var det et typisk eksempel på et georgiansk landsted og gods, men arkitekten hadde nok av små eksentrisiteter til å skape mange overraskende små detaljer, blant annet et tårn. Og hagene var på noen måter enda merkeligere, og representerte de ofte motstridende visjonene til ti generasjoner av Lancaster-menn og -kvinner; det var i hvert fall det eneste stedet i England hvor man kunne se en gigantisk bandikott. Dr. Harkers venninne Elspeth hadde bemerket at hun trodde lady Miriam hadde gjort Candlestow til et senter for turisme fordi alternativet ville ha vært å åpne dørene til Lancaster House for allmennheten, og hun ville ha det helt for seg selv.
Dr. Harker marsjerte opp til døren, fast bestemt på å ikke la seg skremme, og banket på den enorme messingklokken, og lady Miriams butler Stuyvesant åpnet med et stort, varmt smil. Dr. Harker hadde vært med på å føde datteren Rachel for mange år siden, så han hadde grunn til å ha et godt forhold til henne. "Dr. Harker! Jeg ble henrykt da Hennes Nåde sa at hun ville ha Dem her til elleve Han lente seg forsiktig frem. "I all fortrolighet er hun litt bekymret for noe, så jeg kan tenke meg at hun bare vil ha din innsikt," sa han med en forsiktig hvisking. Dr. Harker smilte, og de småpratet i noen minutter før Stuyvesant husket seg selv og geleidet henne inn i den enorme vinterhagen på baksiden av huset. Til tross for været var det varmt og godt, utvilsomt til fordel for de mange eksotisk utseende plantene der inne. Lady Miriam satt elegant ved et lite bord, med et utvalg av smørbrød og kaker dekket ved siden av en antikk tekanne.
"Dr. Harker," hilste lady Miriam på henne. "Jeg vil bare si at du klarer deg veldig bra, de forferdelige omstendighetene tatt i betraktning
"Vel, da jeg begynte å få bildene, måtte jeg handle," svarte dr. Harker.
"Bilder? Å, den kalendergreia. Nei, nei, jeg mener mr Hollys ulykke
To ting ble tydelige etter hvert som de fortsatte å snakke: Lady Miriam var ikke interessert i å snakke om julekalenderbildene i det hele tatt, og hennes primære grunn til å kalle Dr. Harker til herskapshuset var for å snakke om stykket. "Jeg elsker Mandys idé om å dedikere den til herr Holly, men jeg føler at konseptene hennes ikke er helt i ånden til Julestjernen som vi alle elsker," sa lady Miriam, mens hun forsiktig nappet i en makron. "Så jeg håpet at du ville støtte meg i å få inn en ny regissør: Tony Blankenship!
Dr. Harker stanset opp et øyeblikk. Hun trodde kanskje hun hadde hørt feil. "Skuespilleren? Fra ... de actionfilmene fra 80-tallet?
Lady Miriam strålte. "Det stemmer, selv om jeg vil si at han har gjort mye mer enn det. Han er en personlig venn - han har kommet hit for å feire jul, og da jeg nevnte stykket, uttrykte han interesse for å bidra til å gjøre det til en så god hyllest til landsbyen som vi kan. Jeg snakket faktisk med Mr Holly om dette før ... ulykken
Dr. Harker visste ikke noe om Blankenships evner som regissør. Han var mest kjent for å fyre av kanoner og spydige replikker i en rekke stadig dummere Hollywood-filmer, der han gjorde de fleste stuntene selv. Han hadde vel ikke tenkt å la den elskelige foreldreløse gutten hoppe sidelengs og avfyre to pistoler samtidig? Uansett, den destabiliserende effekten av å ha en Hollywood-stjerne involvert i stykket kom ikke til å gjøre noens liv noe lettere.
Vent ... en stjerne?
"Hvor er herr Blankenship akkurat nå? Spurte dr. Harker inntrengende.
"Å, han gikk en tur i hagen," sa lady Miriam. "Jeg tror han ville finne lord Finians tårn Dette var en beryktet galskap på husets eiendom, et imitert middelaldertårn i stein med flere etasjer. Dr. Harker foreslo forsiktig, men bestemt at hun ville gå dit med en gang, og lady Miriam sa seg villig enig. De to våget seg ut i kulden. Heldigvis hadde snøen lettet noe i dag, så det var ikke så vanskelig for dem å ta seg frem langs stiene til det lille skogsområdet der lord Finians tårn lå.
Så snart de kom frem, så de begge sjokkert opp. På toppen av tårnet, usikkert plassert på et lite tårn, sto Tony Blankenship, med bind for øynene, håndjern på, og tilsynelatende bare forhindret fra å falle ned av en wire koblet til en usynlig innretning. "JEG GJORDE IKKE MINE EGNE STUNTS!!!" ropte han med sin karakteristiske Brooklyn-drawl. "JEG KAN NAVNGI ALLE STUNTMENNENE HVIS DERE LAR MEG GÅ! FRED GAMMIT! LORENZO DANTE! PHIL GREEN!
De så ikke hvem han snakket med, men de var klar over at hvis linen brast eller løsnet, ville han styrte mot en voldsom død. Dr. Harker løp raskt inn. Lady Miriam så forvirret ut. "Det skal ikke være noen lås på den døren! Og hva er alle disse tingene? På bordet lå det en nissesko, en strømpe, et leketøysrein og en vinterhanske. Ved siden av dem lå en beskjed skrevet med bokstaver klippet ut fra ukeblader:
Løs hver etasjes gåte, og finn ut hvor nøklene til låsene er gjemt.
NÅR DU HAR LØST DENNE, GÅR DU TIL ETASJE 2.
NÅR DU HAR LØST DENNE, GÅR DU TIL 3. ETASJE.
NÅR DU HAR LØST DENNE, GÅR DU TIL 4. ETASJE.
Snu deg for å se gåtene sammen med de mulige svarene for hver etasje.
Første etasje - "Vanligvis finner man meg på en fot. Noen ganger finner jeg meg selv dekket av sotnÅR DU HAR LØST DENNE, GÅR DU VIDERE TIL 2. ETASJE.
2. etasje - "Jeg er laget av det som finnes dypt nede i bakken, brenn meg med flammer, og jeg gir ikke en lyd fra megnÅR DU HAR LØST DETTE, GÅR DU TIL ETASJE 3.
3. etasje - Hender og et ansikt, men jeg vet hvor jeg hører hjemme, alle gåter om dette er en skam! nÅR DU HAR LØST DENNE, GÅR DU TIL ETASJE 4.
4. etasje - "Hvor befinner de tre første tingene seg? Den siste nøkkelen finnes der inne
Da de kom opp på tårnets brystning, kunne de se at anordningen som holdt Blankenship oppe, tikket ned mot null, og han var i ferd med å falle utfor kanten. De kastet seg begge fremover og fikk tak i ham akkurat idet maskinen slapp snoren.
Da alle tre kom trygt tilbake til bunnen av galskapen, ble de møtt av inspektør Twelvetrees og flere politibetjenter, samt en ambulansearbeider, som undersøkte den rystende Blankenship. Forklaringen hans lignet veldig på Liam Furths: Tidligere på dagen hadde han fått julekalenderbildet og en beskjed om å gå til bekjentskap, noe han hadde ignorert. Han hadde vært genuint interessert i tårnet, men like etter at han hadde gått inn i det, hadde han blitt overfalt, bundet og satt på toppen av dårskapen. Han kunne ikke gi noen nyttig innsikt i hvem som hadde gjort dette. Han ville bare tilbake til LA, hvor det var trygt og godt.
Dr. Harker følte nå at lady Miriam ikke kunne fortsette å ignorere denne situasjonen, selv om hun mente at landsbyens omdømme var i fare.
12den desember
Sukkerstokk
Dr. Harkers innboks var fylt med e-poster fra komitémedlemmer, andre landsbyboere og til og med folk hun kjente som bodde andre steder i landet. Nyheten om Advents terrorkampanje var endelig sluppet ut.
Men den hadde ikke kommet ut via avisene, TV eller den ekstremt sinte Hollywood-stjernen som for øyeblikket satt på et fly tilbake til Tinseltown. Det var en video på sosiale medier fra en kvinne som først og fremst er kjent som Anti-Sugar Sizzy, en influencer på nettet som vokste opp i det inngjerdede samfunnet vest for landsbyen.
Sizzy la daglig ut videoer om velvære og meditasjon og var, etter dr. Harkers mening, en iskald svindler i beige V-hals. Som navnet hennes på sosiale medier antydet, var hennes nåværende bête noir, og hun hadde tilsynelatende eliminert sukker helt fra kostholdet sitt. Det var ikke uvanlig, i hvert fall ikke i våre dager, og i jakten på klikk og abonnenter hadde hun derfor blitt stadig mer ekstrem i sine anti-sukker-utspill - selv om hun selvsagt aldri hevet stemmen over en hviskende tone.
Men i dag hadde hun tårer i øynene da hun i videoen forklarte hvordan hun hadde blitt utsatt for dette. Dr. Harker hadde aldri sett videoene hennes før, men mange av dem som kontaktet henne, hadde sendt henne lenken. "Jeg vet ikke hvem som har gjort dette, men det er noen veldig sårende falske bilder av meg på nettet ... der jeg spiser sukker! Sa Sizzy med tårer i øynene. "Jeg fikk et julekalenderbilde av en sukkerstang med en vag trussel, og jeg svarte at jeg egentlig ikke føler frykt etter at jeg sluttet å spise sukker. Og så prøver denne eklingen å legge skylden på meg! Og ikke bare det, men jeg har hørt at de har gjort det over hele landsbyen der jeg bor! De driver slemme sprell med folk!
Tiraden fortsatte, men doktor Harker hadde hørt nok. Hun hadde fått bildet av sukkerstokken klokken åtte om morgenen, og Sizzy hadde lagt det ut rundt halv ni, så alt hadde gått veldig fort. Nå som hele landet hadde fått nyss om Advents handlinger, kom alt til å bli mye mer komplisert. Hun hadde tenkt å tilbringe dagen innendørs, med gardinene trukket for. Det var synd at mobiltelefonen ikke kunne legges av, for inspektør Twelvetrees ringte henne snart, og han hørtes like stresset ut. "Kjenner du denne Sizzy?" spurte han. "Jeg ville gjerne sendt en betjent rundt for å advare henne mot å lufte slike ting, men jeg føler at det bare ville bli for innholdsrikt ..
"Vi har aldri møtt hverandre, men jeg tror hun er venninne med Valerie Wilde - du vet, Wildes Wixies?
"Jeg vet det Inspektørens resignerte stemme vitnet om at Wixies var den mest stjålne varen i Candlestow, men lady Miriam nektet likevel å tillate at det ble installert noen form for kameraovervåking i landsbyen, selv om den var godt skjult. "Vel ...", sa inspektøren nølende, "kan du snakke med Valerie og se om hun kan få frøken Sanders-Pallenberg til å slutte å klage over sjokolade? Dr. Harker gikk motvillig med på dette, i bytte mot at inspektøren gikk med på at han endelig skulle gi henne en orientering i morgen om hvordan det gikk med Mr. Holly-etterforskningen.
Valerie tok aldri telefonen fordi hun var for opptatt med å drive butikken eller lage Wixies i skuret på baksiden av huset, så dr. Harker visste at hun måtte løpe spissrotgang gjennom landsbyen for å komme til butikken, med risiko for å støte på mange nysgjerrige lokale. Men til slutt det var den typen vær som de færreste ville valgt å begi seg ut i, i hvert fall ikke med bil, så dr. Harker bega seg av gårde i flere lag, iført tykke gummistøvler og et par gamle skibriller, og håpet at Wilde's Wixies fortsatt var åpen. Dette var tross alt et viktig ærend.
Heldigvis var Wilde's Wixies åpen uansett vær. Dr. Harker vinket til Whispering John da han forlot huset sitt overfor butikken, og gikk inn for å finne Valerie i ferd med å sette ut nye varer. Mens Jingle's Belles var som en eksplosjon av julestemning, var Wixies, som fylte denne butikken, sjarmerende stygge og kreativt plasserte. Valerie så like oppgitt ut som hun pleide, og dr. Harker vurderte nok en gang å insistere på at hun kunne ansette noen til å hjelpe henne med å lage Wixies, eller i det minste til å drive butikken, men Valerie insisterte alltid på at en del av sjarmen ved disse skapningene var at de kom fra én kilde. "Hallo, dr. Harker! Tenk å se deg ute i dette været! Sa Valerie muntert. "Ikke mange kunder i dag
Dr. Harker nevnte Sizzys situasjon, uten å bekrefte at hun selv var involvert i julekalenderetterforskningen. Valerie nikket medfølende. "Å ja, jeg pleide å sitte barnevakt for Sizzy! Hun har ikke forandret seg så mye, men hun har vært veldig snill med å nevne Wixies av og til på nettet. Jeg vet at vi har mye nostalgisk appell, men vi må fortsatt nå ut til de yngre!
"Kan du ta kontakt med denne unge personen og be henne om å bytte tema? En bestemt person har bedt om det
"En viss person som du besøkte i går? Spurte Valerie og nikket med hodet i retning Lancaster House. Dr. Harker bestemte seg for å bare heve øyenbrynene, uforpliktende. "Disse bildene kan ha en virkelig dårlig innvirkning på Sizzys rykte, så hun er nødt til å gå hardt ut mot dem, er jeg redd," sa Valerie, åpnet den gamle, slitne laptopen sin og viste dr. Harker bildene. Dr. Harker kikket på dem og lo. "Hun har faktisk rett. I hvert fall om de fleste av dem. Jeg kan bevise at alle unntatt ett av disse bildene er blitt endret ..
Undersøk de fem bildene. Fire av dem har noe merkelig ved seg som tyder på at de er falske. Kan du finne ut hvilket bilde som er det ekte?
Da dr. Harker påpekte feilene, innså Valerie hvor enkelt det var.
"Godt gjort, doktor!" sa hun fornøyd. "Du er ganske god til dette. Å løse gåter, mener jeg
"Men vil det overbevise Sizzy og hennes tilhengere? Sa doktor Harker.
"Jeg skal snakke med henne - når jeg får tid, mener jeg," sa Valerie. "Jeg må besøke moren min i dag. Det kommer til å bli tøft å våge seg ut i det
Dr. Harker tilbød seg, kanskje uklokt nok, å kjøre Valerie opp til sykehjemmet, men hun ville ikke høre tale om det, og insisterte på at legen skulle dra hjem og legge seg ned. Og for en gangs skyld fulgte dr. Harker det rådet.
Hun satte seg ned med en varm kopp kakao og noen kjeks, og begynte å gruble over de forskjellige "straffene" Advent tilbød ofrene sine. Var en reell trussel om døden virkelig sammenlignbar med litt forlegenhet på nettet? Hun antok at unge mennesker som Sizzy kunne se det på den måten, selvfølgelig.
I morgen skulle inspektør Twelvetrees gi henne en oppdatering på politisaken, og det skulle bli en interessant dag. Hun ante ikke hvor rett hun hadde ..
13den desember
Ingenting?
Klokken 08.00 den morgenen dukket det ikke opp noen melding i innboksen til dr. Harker. Hun sjekket spamfilteret, sjekket at internettforbindelsen fungerte, men fortsatt ingenting. Hun følte seg ganske dum, som Pavlovs hund som var dressert til å motta en liten pellet med intriger hver morgen. Men det virket merkelig - meldingene hadde dumpet ned i innboksen hennes som et urverk hver morgen i nesten to uker nå. Hvorfor var det annerledes i dag?
Klokken 09.05 ringte inspektør Twelvetrees til henne.
"Ja, her er saken, inspektør", sa hun før han rakk å få sagt et ord. "Jeg har ikke fått noe julekalenderbilde ennå ..
"God morgen til deg også," svarte han. "Det er en god grunn til at du ikke har fått et nytt bilde i morges" - det var et interessant snev av triumf i stemmen hans - "Vi har ham. Vi har Advent
Klokken 08.21 den morgenen hadde Peter Van Nuys, den berømte DJ VAN NOISE, kommet inn på politistasjonen i Acmouth og erklært seg som julekalenderspøkefuglen. "Først trodde jeg at han bare var ute etter oppmerksomhet eller ville lure oss", sier politiinspektør Twelvetrees. "Til tross for at han er dømt en rekke ganger, er han det motsatte av en lavprofilert person, som du sikkert har lagt merke til ..." Historien i landsbyen var at hvis du trengte noe som ikke var helt lovlig, enten det var sprit på tilbud, piller eller eksotiske dyr, var Van Nuys den rette å snakke med. Selv om han var beryktet, hadde politiet ikke tatt ham i å gjøre noe som helst på fire år. "Uansett, da jeg fikk ham inn i avhørsrommet, sa han at han hadde gjort det hele som en serie sprell for å få innflytelse på nettet", sa inspektøren. "Og han kjente til noen detaljer om kalenderbildene og forbrytelsene som vi ikke offentliggjorde
"Hmm," sa dr. Harker, ikke helt overbevist. "Hva med mr. Hollys død?
"Å, han sa at han ikke visste noe om det," sa inspektøren. "Bare bildene og spøkene. "Litt harmløs moro", kalte han det. Han er fast bestemt på at det hele var bløff, og at han aldri hadde tenkt å skade noen. Han sier at det var derfor han sto frem, fordi han var redd for at han også skulle få skylden for Mr Hollys død. Og han er kjent for å bruke datamaskiner og anonymiseringsmidler til sine ulovlige foretak. Dette passer ham som hånd i hanske Politiinspektøren la på sin beste "saken er avsluttet"-stemme, men dr. Harker kunne høre et snev av tvil.
"Og likevel ..." begynte hun.
Inspektøren forble taus et øyeblikk før han sukket. "Og likevel ..." Det var stille et par takter til før Twelvetrees fortsatte: "Da vi fortalte ham hva han sto overfor, ble han litt blek. Brannstiftelse, muligens drapsforsøk, for slakteren i fryseren, begravelsesagenten og den skuespilleren. For ikke å snakke om Duncan Testwood med treet på huset sitt, herr Seaton i teaterstykket og den gartneren. Han så ..
"Angrende?" tilbød hun seg.
"Nei. Jeg skal fortelle deg hva det minnet meg om. For to år siden kastet en gruppe ungdommer fyrverkeri inn gjennom vinduet til noen. Til slutt overtalte gruppen en av dem til å stå frem og tilstå det hele. Men han visste ikke at kvinnen i huset hadde mistet en finger. Ansiktsuttrykket til gutten da han innså at han måtte bære en fengselsstraff for noe hele gruppen hadde gjort. Det var sånn Van Nuys så ut, i hvert fall et kort øyeblikk. Som om han var blitt lurt
Dr. Harker vurderte dette. "Tror du det er en gruppe som gjør dette? Og at Van Nuys er offerlammet?
"Jeg har ikke nok bevis ennå til å tro noe som helst," sa inspektøren. "Men han har tilstått, og alle her - og enkelte i landsbyen - vil gjerne at det skal være sant, så med mindre vi har noen håndfaste bevis mot det, er han advent
"Jeg tror jeg kanskje kan hjelpe deg med det," sa dr. Harker.
Ved hjelp av plakaten og de andre opplysningene du har om Van Nuys' handlinger, kan du bevise at han ikke kunne være til stede for å begå Advents forbrytelser? Finn datoer der han ikke hadde alibi.
Kjente handlinger utført av en ukjent gjerningsmann kalt "Advent
2. desember, kl. 07.17: slakterbutikk - fanger slakteren i fryseren ved hjelp av metallstenger.
3. desember, kl. 17.00-17.30: Poignton House - stjeler en ørering og planter den på Whispering John for å legge skylden på ham.
4. desember, kl. 10.47.duncan Testwoods bolig - klippet av ledningen som holdt juletreet etter å ha hacket sikkerhetsporten.
5. desember, kl. 09.30-09.38: forsamlingshus - bie plantet i skjegg mens den var ubeskyttet.
6. desember, kl. 13.23: forsamlingshus - hacket seg inn i flyriggsystem.
7. desember, kl. 11.15: utenfor Candlestow Bakery - kuttet opp bilbremser.
8. desember, kl. 14.20: Kvinneinstituttet - tilsatte ugressdrepende middel i eggpulver.
9. desember, kl. 12.05: Utterbridge Farm - hacket gårdens datamaskin og startet brann.
10. desember, kl. 14.45: The Old Cemetery - slo offeret i hodet og begravde vedkommende i en grunn grav.
11. desember, kl. 10.35: Lord Finian's Tower - kidnappet filmstjerne og fanget ham på toppen av bygningen.
DJ Van Noise World Weird Tour - Ravin' Around the Christmas Tree
1. desember
Hele natten raveparty i Finnegan's Field, fra 21.30 til 23.00!!!
3. desember
Fra kl. 17.15 - The Drunken Duck quizkveld og diskotek!!! (Jeg får ikke lov til å være vert for quizen, så diskoteket blir det beste)
4. desember
Hemmelig dubstep rave på hemmelig sted, kontakt meg for detaljer AVLYST PÅ GRUNN AV SNITCHES (Jeg vet hvem du er.)
6. desember
13.00 - leverer valgfrie choons til åpningen av den nye Gregg's Chalet på Happy Traveller bensinstasjon på M7 (ikke sikker på nøyaktig hvor, sjekk GPS-en din).
7. desember
11.kl. 15 - Lille Timmy har bursdagsfest! (Det kommer til å bli kult, men dette er en privat tilstelning, så ikke prøv å komme)
10. desember
2.kl. 30 - Julefest på stranden ved Candlestow lido. Ta med din egen sand! (Og hvis noen kan ta med en boltesaks, hadde det vært fantastisk)
11. desember
10.30-12.30 - live på Suzie Plectrums Big Hit Show på Candlestow FM. (Lydteknikeren hennes har helvetesild; hvis han blir frisk i tide, se bort fra det)
14. desember
21.00 - The Drunken Duck, DJ Van Noise 12 Days of Noisemas (minimum to drinker, og de sjekker).
Bulletin med oppdateringer fra nabovakten
Vi har blitt gjort oppmerksom på at det har vært en rekke mindre tyverier i området. Det er mulig at det i noen tilfeller dreier seg om at folk låner andres ting uten å si ifra, eller at de ved et uhell ødelegger dem og får dårlig samvittighet (som for fru Gargarys vase i november). Alle som innrømmer dette, vil bli behandlet med all mulig respekt.
02/12 - rundt kl. 07.00 ble en ku-skulptur i naturlig størrelse stjålet utenfor garasjen til Keith Bumble. Senere, ca. kl. 15.00, ble en kopi av en storfeskalle stjålet fra muren i hagen til Murray Whitehead.
04/12 - kl. 10.34 ble en tom krukke stjålet fra en kasse i nærheten av Kate Kittridges bikuber.
08/12 - kl. 08.14 ble det sprutet gjørme på en nisse i hagen til Les Reynolds. Kl. 14.12 ble det stjålet en parasoll i full størrelse fra Keith Bumbles skur. Keith føler seg ganske målrettet.
09/12 - kl. 17.00 ble et par hodetelefoner stjålet fra en veske i Vicky O'Reillys hus, muligens ved at noen stakk hånden inn gjennom katteluken.
10/12 - en av Les Reynolds' nisser ble snudd med ansiktet vendt mot huset hans, noe han synes er respektløst. Han er ikke sikker på når. En gang før kl. 16.12 ble storfeskallen satt tilbake på veggen til Murray Whitehead, men den var sprukket og dekket av energidrikkflekker.
Inspektøren innrømmet at legens resonnement var fornuftig. Han hadde en lang diskusjon med sine overordnede, og til slutt kom de frem til en overraskende konklusjon: De kom til å løslate Van Nuys. "Han er fortsatt hovedmistenkt", advarte inspektøren henne. "Men hvis det, som vi antar, er noen andre involvert, er det å få ham ut på gata sannsynligvis den beste måten å lokke dem ut på, og få dem til å få panikk over at syndebukken deres er satt fri
Dr. Harker selv vil gjerne ta en prat med Van Nuys. I det minste ville hun gjerne finne ut om han hadde noen innsikt i hvorfor det var hun som mottok de anonyme bildene. Men hun regnet med at han sannsynligvis ville unngå henne, så hun måtte tenke nøye gjennom hvor hun kunne finne ham.
Det viste seg at hun ikke hadde nok tid. Den ettermiddagen, mens hun hjalp til med en teaterprøve - og forundret så på at Dennis Seatons snakk over Lily Franzens regi nådde et stadig høyere toneleie - fikk hun en ny telefon fra inspektøren. Han rådet henne forsiktig til å gå et sted hvor hun ikke kunne bli overhørt, og så slapp han bomben. "Van Nuys er død
"Hva?! Hvordan det?" sa hun sjokkert.
"En av kundene hans fant ham i baksetet på varebilen sin, iskald. Vi har ikke fått obdusert ham ennå, så vi vet ikke dødstidspunktet, men én ting er åpenbart allerede nå. Han ble kvalt ... av en kristtornkvist
Dr. Harker hadde en ekkel følelse av at Advents arbeid langt fra var over, men bare så vidt hadde begynt ..
14den desember
Strømpe
Tet var et lite lyspunkt i Van Nuys' død. De fleste i offentligheten syntes nå å tro at "julekalendersaken" var over. Gjerningsmannen hadde tilstått og deretter tatt sitt eget liv på grunn av skyldfølelse. Politiet var fornøyd med at det var den offisielle historien, og de meldingene og telefonsamtalene dr. Harker mottok, var ikke folk som ba om sladder om angrepene, men som i stedet uttrykte sympati med landsbyens situasjon - og ønsket den avskyelige DJ Van Noise på god vei bort.
Fra dr. Harkers perspektiv var det imidlertid mye verre. Nattesøvnen hennes hadde vært den mest forstyrrede på mange år. Hvem Advent enn var, var de ondskapsfulle, hevngjerrige og ekstremt flinke til å unngå å bli tatt.
Da e-posten kom klokken åtte om morgenen - et bilde av en strømpe - gikk det kaldt nedover ryggen på henne. Hvem var det nå som kunne være målet? Og det samme spørsmålet dukket opp i bakhodet hennes igjen: Hvorfor hadde Advent valgt henne til å motta e-postene? Var hun en del av hevnplanen deres, eller lekte de med henne også? Hun kunne fortsatt ikke tenke seg hvem i landsbyen som kunne gjøre dette. Hun ville ikke tro at noen her kunne være i stand til det, men det var ingen annen mulig konklusjon.
Da inspektør Twelvetrees ringte for å ta den daglige praten, kunne han høre at hun var opprørt og redd, og han hørtes så sympatisk ut som han ikke hadde gjort på lenge. Han inviterte henne til å komme inn på Acmouth Station til deres forsinkede møte den ettermiddagen, og han ville forklare hvor langt han var kommet i etterforskningen av mr. Hollys død.
Da hun kom frem, kom hun akkurat tidsnok til å få se noe helt spesielt ... Pastor Dove ble ført bort av politibetjenter. Inspektør Twelvetrees så ham gå og himlet med øynene. "Enda en tilståelse ... selv om denne faktisk stemmer. Det viser seg at pastoren der ranet et postkontor i landsbyen for trettifire år siden. Han truet personalet med noe som egentlig var en vannpistol og fikk med seg rundt 100 pund. Det rareste er at han hadde en strømpe på hodet med øyehull. Idiot. Uansett, kom denne veien. Det er noen du må møte
Han førte henne gjennom kontorene. Noen politibetjenter så overrasket eller gjenkjennende på henne. "Obduksjonen av Mr. Holly var ganske enkel. Han falt ned fra en høy bygning og slo hodet, brakk nakken, pluss andre traumer. Toksikologien var negativ, ikke engang et glass sherry i kroppen hans. Det eneste merkelige var at skadene tydet på at han hadde falt fra lavere høyde enn taket på forsamlingshuset. Kanskje snøen dempet fallet, kanskje han dinglet fra en lyskrans en stund. Uansett, det virker merkelig
De nærmet seg et avhørslokale, og dr. Harker kunne skimte en mørk skikkelse inne gjennom det frostede glasset. "Uansett, vi begynte å undersøke Hollys bakgrunn. Det hele var litt mystisk, for å være ærlig. Han fikk jobben som kirkeverge i 1991. Lady Miriam gikk personlig god for ham, men nesten ingen visste hva han hadde gjort før det. Noen av dem trodde han hadde sittet i fengsel
Han åpnet døren til suiten. "Så, for omtrent tre dager siden, var det noen som meldte seg ..
Ved bordet satt en nonne og smilte vennlig. Muligens nonnen nonnen.
"Dr. Harker, dette er søster Mary ... mr Hollys datter
Dr. Harker og inspektøren satte seg overfor søster Mary, som virket svært vennlig, om enn litt urovekkende rolig. Hun bekreftet at hun var nonnen som var blitt sett rundt omkring i landsbyen. "Jeg hørte om min fars død fra en bekjent. Jeg beklager å måtte si at jeg ikke hadde sett ham på flere tiår. Jeg er glad for at han har gått videre til den belønningen som venter ham, men jeg skulle gjerne ha sett ham en siste gang
Hun hevdet at hun hadde reist til landsbyen for å delta i begravelsen eller bisettelsen som skulle holdes for faren, og hun hadde bestemt seg for å prøve å finne ut noe om livet hans også. Men så ble hun oppmerksom på julekalenderbildene. "Noen av dem jeg snakket med i landsbyen, bestemte seg for å lette sitt hjerte for meg, noe jeg selvfølgelig ønsket velkommen. Og noen av dem viste meg disse små julekalenderbildene som ble sendt til lokalbefolkningen. Og deg selv, dr. Harker, har jeg forstått Dr. Harker ble litt overrasket over at hennes direkte involvering i saken tydeligvis hadde begynt å lekke ut, men nikket bare. "Etter at den unge sjelen døde i går, bestemte jeg meg for å komme til politiet og fortelle dem hva jeg vet. Du skjønner, disse bildene ... de er laget av min far
Søster Mary forklarte at hennes far, som egentlig het Holland Beresford-Smythe, i store deler av sitt liv var en anerkjent og kontroversiell dramatiker og teaterregissør. Dr. Harker syntes hun hadde hørt navnet hans før. "Far var Londons store stjerne i årevis, kongen av South Bank. Han satte opp sinte, konfronterende stykker om korrupsjon på alle nivåer, fra politikk til showbusiness, til vanlige, hverdagslige mennesker. Og det var alltid basert på sannheten. Enten hørte han hemmeligheter om berømte og mektige mennesker, eller så bare ... ante han dem, på et eller annet vis, og så satte han tynt tilslørte versjoner av disse menneskene på scenen
"Jeg tror jeg så en fjernsynsversjon av en av dem en gang," sa inspektør Twelvetrees, mens han tenkte tilbake. "Noe om skytefester i Parlamentet
"Ja Kuler og stemmesedler. Folk elsket arbeidet hans. Bortsett fra dem han gjorde satire over, selvfølgelig. Men de kunne ikke si noe, for det ville være det samme som en tilståelse. Han var veldig flink til å styre nær kanten og skjule budskap
Dr. Harker var sikker på at hun kunne ane et snev av forakt i søster Marys lyse tone. "Var han en god far?" spurte hun.
Søster Marys latter hørtes mye mer bitter ut enn stemmen hennes. "Herregud, nei!" sa hun ærlig. "Kanskje han trodde det, men han var altfor forelsket i utskeielser, vin, kvinner og gudsbespottelse til å ha tid til overs for min mor eller meg. Da jeg fortalte ham at jeg ønsket å gå i kloster, var hans forakt til å ta og føle på. Men jeg tilga ham selvfølgelig," la hun klokelig til. Ingenting av dette hørtes ut som den vennligsinnede, hyggelige eldre mannen dr. Harker hadde kjent. Det hørtes ikke engang ut som den mer drevne, men fortsatt varme og støttende mannen som regisserte Julestjernen hvert år.
"Uansett var det uunngåelig at den store avsløreren av hemmeligheter ville ha noen av sine egne, og da de ble oppdaget, var fiendene hans brutale," fortsatte søster Mary. "I 1991 ble affærene hans med andre menns koner, manipulasjonene hans og pengene han hadde stjålet fra sine egne produksjoner - alt ble avslørt, og han ble kastet ut av London praktisk talt over natten. Han ville sannsynligvis ha sett innsiden av et fengsel hvis ikke Lady Miriam hadde funnet en stilling til ham i landsbyen. Den forferdelige kvinnen lot ham slippe unna med det hele
"Men ... du sier at du tror han har laget disse julekalenderbildene?" sa dr. Harker og forsøkte å lede samtalen tilbake til saken.
"Ja. Glem den søte, gamle gubben du trodde du kjente," sa søster Mary bryskt. "Dette er i høyeste grad hans stil. Jeg mener, se på dette programmet til et av de gamle stykkene hans ..
Søster Mary trakk frem et gammelt, men tydeligvis velholdt teaterprogram.
Det er åtte ting på forsiden av programmet som tyder på at det er herr Holly som har laget adventskalenderen. Kan du identifisere dem?
Det virket ganske overbevisende. Bildene var nesten identiske - herr Holly må ha tegnet dem selv. "Jeg tror vi kan utelukke at faren din har iscenesatt sin egen død," sa inspektør Twelvetrees og prøvde å være følsom. "Så det ser ut til at han må ha hatt en eller flere medskyldige i hva dette enn var ment å være
"Var Van Nuys en av dem? Eller bare en svindler? Og de drepte ham da det ikke fungerte? Undret dr. Harker seg.
"Uansett hva svaret er, tror jeg det er svært sannsynlig at din far ble myrdet av sin kollaboratør," sa inspektør Twelvetrees og så ulykkelig ut. "Lady Miriam kommer ikke til å like dette ..
"Lady Miriam kan stikke hodet sitt i en haug med reinsdyrmøkk," sa søster Mary søtt.
15den desember
Robin
Dr. Harkers møte med søster Mary hadde endret perspektivet hennes. Hun var så lamslått at hun nesten ikke hørte etter da inspektør Twelvetrees begynte å fortelle henne om den mulige kommende granskningen av mr. Hollys død.
Søster Mary bodde visstnok hos en venninne i området og sa at hun ville stikke innom dr. Harker i overmorgen. Dr. Harker spurte henne ikke hva hun hadde fore, for tankene hennes svirret av spørsmål som måtte besvares. Hvis herr Holly hadde planlagt bildene i adventskalenderen, hadde han da også planlagt de voldelige "skøyerstrekene" som ble begått mot hemmelighetshaverne? Hva var hans hensikt med det hele? Prøvde han å avsløre landsbyens hyklere? Eller ville han gi folk en sjanse til å lette sitt hjerte? Og hvor mye visste Advent om søster Marys tilstedeværelse, eller hvor langt "etterforskningen" Harker og Twelvetrees hadde gått? På dette tidspunktet kunne dr. Harker bare vente på at det neste bildet skulle dumpe ned i innboksen hennes, som vanlig.
Inspektør Twelvetrees forsøkte å få tillatelse til å etablere overvåking i landsbyen, men inntil da hadde han bestemt seg for å samarbeide direkte med dr. Harker. Han var bekymret for sikkerheten hennes - selv om han tenkte at hvem Advent enn var, så så det ut til at de trengte henne til sitt lille spill. Så han ankom dr. Harkers hytte klokken 07.30 og satt og spiste et stykke ristet brød da det plinget i datamaskinen hennes med en ny e-post.
Dagens julekalenderbilde var en hvit rødstrupe. "Den ser ut som den som satt i juletreet 4. desember", bemerker dr. Harker. "Den hvitbrystede rødstrupen
"Det kommer vel ikke til å være Duncan Testwood igjen?" sa inspektøren nysgjerrig. "Ville Advent gå etter noen mer enn én gang?
"Jeg aner ikke," sa dr. Harker frustrert. "Jeg vet ikke hva reglene er. Noen ganger tror jeg Advent vil at personen skal tilstå hemmeligheten sin, og så blir de ikke utsatt for det - som pastor Dove i går. Men noen ganger handler de så raskt at offeret knapt får tid til å tilstå i det hele tatt
"Vel, hvis vi samarbeider i dag, kan vi kanskje ta dem på fersken," utbrøt inspektøren håpefullt og smurte enda en skive ristet brød med syltetøy.
Dette fikk dr. Harker til å tenke. "Hva om den medskyldige drepte herr Holly fordi de var uenige om hva de skulle gjøre?" sa dr. Harker. "Alt vi vet, er at herr Holly tegnet bildene. Vi kan utelukke at han bare laget en uskyldig adventskalender på grunn av de spesifikke, skjulte detaljene i mange av bildene. Men utover det vet vi egentlig ikke hva han hadde til hensikt. Hva om den medskyldige hadde en annen agenda?
'Cui bono?" spurte inspektøren. Det var latin for "Hvem tjener på det?". Et grunnleggende spørsmål enhver politimann må stille seg før han eller hun etterforsker en forbrytelse: Hvem tjener på forbrytelsen som er begått? Det trenger ikke alltid å være en økonomisk eller materiell gevinst; i noen tilfeller kan en hevnaksjon i seg selv være en stor fordel. Men i dette tilfellet ..
"Dennis Seaton," sa dr. Harker raskt. "Han prøver alltid å kjøpe opp eiendom her i området, særlig fra lady Miriam. Men de er ofte for verdifulle, ikke bare i pris, men også av sentimentale grunner. Hvis offentligheten eller potensielle turister fant ut at en galning var ute etter folk her, ville eiendomsverdiene stupe
"Men han ble angrepet den 6. desember, med engelen," påpekte inspektøren.
"Men det er den klassiske måten å få seg selv til å se uskyldig ut på, ikke sant?" sa dr. Harker. "Jeg sier ikke at det definitivt er ham, men det kan være verdt å snakke med ham likevel. Han har tross alt bygget en eiendom i skogen der den hvitbrystede rødstrupen er blitt sett. Og som du sa, vi visste jo ikke om folk kunne bli utsatt for dobbeltdrap
Inspektøren samtykket og knasket på den siste skorpen mens de to gikk ut døren. I kontrast til den bevisst gammeldagse stilen i resten av dennis Seatons kontorer i næringsparken sørvest i landsbyen var en rekke utilitaristiske røde mursteinsblokker i kontrast til resten av landsbyen. Seatons assistent viste dem inn med det nøytrale uttrykket til en som er ganske godt betalt, men som ofte får kjeft. Seaton selv satt henslengt bak et enormt skrivebord i mørkt tre. Dr. Harker viste ham bildet av rødstrupen.
"Åh, er dette den siste meldingen fra galskapens land?" spurte han og lente seg ivrig frem for å ta en titt. "Er det en av de hvite rødstrupene? De miljøvernerne ville ikke holde kjeft om dem da jeg bygde i skogen. Det var som om de var fast bestemt på å hindre meg i å tjene penger eller noe. "Utrydningstruet eller noe sånt idiotisk," sa han og la ikke merke til det åpne blikket doktor Harker sendte ham. "Jeg måtte høre alt om de tingene i månedsvis. Hva de spiser, hvordan de parer seg, bla, bla, bla. Jeg sa til dem at det bare var en albino, men de ville ikke holde kjeft. Det verste var at Hans Nåde oppe på herregården var på deres side
"Sir Humphrey?" spurte inspektøren. Sir Humphrey var lady Miriams ektemann og ble av de fleste betraktet som noe av et vedheng, en behagelig tweedete fyr som man vanligvis så enten støtte opp diverse barer eller kikke i alle retninger gjennom den trofaste kikkerten sin, som hang rundt halsen hans uansett anledning. Han overlot til lady Miriam å ta seg av all den seriøse organiseringen av både godset og landsbyen.
"Ja, Humphrey er vanligvis en kompis", fortsatte Seaton. "Men akkurat den fuglen er den hvite hvalen hans, ikke sant? Som i den boken, Free Willy. Men han vil ikke drepe den, bare ta bilder av den. Det er faktisk et godt poeng - det ser ut som om han kan ha hatt flaks tidligere Seaton banket på datamaskinen og svingte skjermen rundt for å vise et uskarpt bilde av en hvit fugl. Det var lagt ut av en person med brukernavnet SirHumph65 på et slags chatteforum for fuglekikkere, med bildeteksten: "Nesten dyppet ut på min unnvikende skjønnhet! Skal slå meg ned her for å se om den kommer forbi igjen Resten av kommentarene var fra andre lokale fuglekikkere, som mente de hadde sett den hvitbrystede rødstrupen fly mellom Kelsey Copse og Great Tree.
"Jeg tror ikke han ville likt at lokalbefolkningen visste at han bruker all sin tid på datafora når han burde hjelpe til med driften av eiendommen", sier Seaton og humrer.
"Har du ofte på fora for fuglekikking, herr Seaton?" spurte inspektøren spydig.
Dr. Harker reiste seg brått opp. "Takk, Dennis, vi ses på prøven i morgen", sa hun og fulgte inspektøren raskt ut av rommet. "Vi må finne sir Humphrey," sa hun raskt.
Inspektør Twelvetrees nikket, og mens de skyndte seg tilbake til bilen, ringte han Lancaster House. Stuyvesant gikk og snakket med Rickerby, sir Humphreys personlige kammertjener, og rapporterte deretter tilbake. "Rickerby sier at Hans Nåde forlot huset i morges og satte kursen rett nordvestover mot Buntrock Forest. Sir Humphrey var visstnok spesielt begeistret for å se den hvitbrystede rødstrupen, så Rickerby sier at han ville ha beveget seg raskt og direkte til nærmeste port. Men jeg skulle ønske jeg hadde fått snakket med ham først, for da ville jeg ha fortalt ham at hovedporten er låst. Vandemar kommer seg stadig ut, og Hans Nåde har ingen nøkkel
Inspektøren så forvirret ut, takket Stuyvesant og la på.
"Vandemar er kjæledeggen deres," supplerte dr. Harker mens hun kjørte den lille bilen i full fart oppover veien. "Jeg tror at med den informasjonen vi har, kan vi finne ut hvor sir Humphrey er akkurat nå
Med kunnskapen om hvor han var på vei og om fuglens bevegelser, kan du regne ut hvor sir Humphrey har slått seg ned?
Dr. Harker kjørte bilen mot Sir Humphreys oppholdssted, men da de nådde gjerdet, måtte de ut og gå til fots. De tok seg over de snødekte åkrene så raskt de kunne.
"Hva kommer til å skje med ham?" ropte den panikkslagne inspektøren.
"Ingen anelse," sa dr. Harker, lett andpusten.
Plutselig fikk de øye på ham, støttet opp på en skytepinne med den allestedsnærværende kikkerten, med et tynt lag snø på hatten og frakken. De begynte straks å rope navnet hans, og han snudde seg og så svært misfornøyd ut. "Kom igjen, ro dere ned, dere to", sa han i en hviskende tone. "Jeg venter på en meget sjelden fugl!
"Sir Humphrey, De er i fare! Ropte Twelvetrees.
"Er det sant? "Å, pokker heller," sa sir Humphrey nonchalant. "Vel, klokken er nesten tolv, så jeg kan like gjerne stoppe og spise lunsj Han gikk mot en matboks i nærheten.
Dr. Harker tenkte fort, og i en rask bevegelse plukket hun den opp og kastet den så langt hun kunne i det fjerne.
"Dr. Harker?!" sa sir Humphrey.
Plutselig ble de alle tre kastet bakover av en liten, men kraftig eksplosjon. Dusinvis av fugler fløy opp fra trærne i nærheten, og dr. Harker så at den forbløffede sir Humphrey allerede nå strakte seg etter kikkerten for å få en bedre oversikt over eksplosjonsstedet. Da øresusen etter hvert hadde gitt seg, så Sir Humphrey tilbake på inspektøren og legen. "Herregud," bemerket han. "Hva i huleste er det Rickerby putter i smørbrødene mine?
Lady Miriam virket oppriktig fortvilet over sir Humphreys nesten-ulykke. Dr. Harker visste at lokalbefolkningen trodde at de ikke brydde seg om hverandre, men hun fikk inntrykk av at det faktisk var lady Miriams forhold til Humphrey som hadde lokket henne tilbake til landsbyen og hennes forfedres hjem på slutten av 80-tallet.
Humphrey hadde ikke sett meldingen i innboksen sin den morgenen - han hadde forsømt den i månedsvis - og alle visste at han ikke ville ha gjort noe med det, selv om han hadde gjort det. Lady Miriams fortvilelse ble raskt erstattet av et slags glødende hat mot Advent, selv om selv dette ble dempet av hennes stive overleppe og engasjement for å bevare freden i Candlestow. "Finn denne ... personen," sa hun. "Jeg skal ta en prat med politimesteren og gjøre det klart at alle ressurser skal stå åpne for deg. Men vær så snill, ikke ødelegg denne sesongen for turistene eller innbyggerne. Denne anonyme feigingen ønsker tydeligvis å ødelegge Candlestow for alle Hun ringte med en bjelle for å få Harker og Twelvetrees til å gå, og sa illevarslende "Jeg vil ha dette overstått innen jul
Da de kjørte bort fra Lancaster House, spurte dr. Harker hvorfor inspektøren ikke hadde fortalt lady Miriam at de mistenkte at herr Holly hadde laget adventskalenderen. "For det første er hun faktisk ikke min overordnede, selv om hun oppfører seg som hun gjør. Og for det andre er jeg ærlig talt ikke sikker på hvor involvert hun egentlig er i dette
16den desember
Carol Singer
Dr. Harker var enig med lady Miriam i én ting: Hun ville egentlig bare at alt skulle bli som før. Hun hadde alltid likt julen i Candlestow, selv om man måtte unngå turister på fortauene. Det var ikke det at hun ikke så de mørkere sidene ved høytiden - hun hadde brukt flere tiår på å lappe sammen og hjelpe pasientene sine i tiden frem mot den 25. - men hun likte å tro at det var en snillere ånd i sving i denne tiden.
Hun kunne bare ikke se for seg den snille gamle herr Holly som en kynisk snobb som gjemte seg i landsbyen og hånte folk bak ryggen på dem, og som samlet hemmelighetene deres og brukte dem til å straffe dem. Hun trodde selvfølgelig ikke at hun var ute av stand til å bli lurt, men hun kunne bedømme folk. Noen mennesker i landsbyen var sannelig ikke hva de ga seg ut for å være, se bare på herr Noakes! Men herr Holly virket alltid oppriktig glad og medfølende. Derfor hadde hun sagt ja da han ba henne om å hjelpe til med skuespillet, selv om hun i programmet like gjerne kunne stå oppført som "general dogsbody".
Klokken åtte om morgenen dukket den anonyme meldingen opp i innboksen hennes igjen, denne gangen med en illustrasjon av en julesanger. I likhet med kaken den 8. desember kunne ikke dette bildet vært tydeligere, og Harker visste straks hva det betydde: I dag var dagen for det populære Ahlberg Close Christmas Carol Singathon.
Hvert år løp en gruppe julesangglade landsbyboere en liten spissrotgang gjennom husene i Ahlberg Close. De begynte å synge så snart de passerte den røde postkassen ved inngangen til nabolaget, og de var ikke ferdige før de hadde vært innom alle de syv husene. Dr. Harker var usikker på når de hadde begynt med dette, eller når det hadde blitt en slags tilskuersport for lokalbefolkningen, men det var nok en god kilde til veldedighetsdonasjoner, og tanken på at Advent skulle forstyrre dem, irriterte dr. Harker.
Inspektøren ankom klokken 8.50. "Beklager at jeg er sen. Jeg snakket nettopp med guvernøren min
Lady Miriam hadde holdt ord og bedt om at inspektør Twelvetrees skulle få tilgang til "alle ressurser". I realiteten ville ikke dette hjelpe ham stort - flere politifolk i gatene ville kollidere med ideen om Candelstow som en trygg havn, så det var ikke aktuelt, og det var svært vanskelig å sette inn undercover-agenter på et så lite sted. "Jeg har frie tøyler i de kriminaltekniske laboratoriene, men det er ikke så høyteknologisk som de viser på TV. Du kan ikke få fingeravtrykk fra en bie, selv om Advent ikke hadde hansker på seg. Og dataekspertene sier at e-postens digitale fotavtrykk er svært godt skjult. De kan heller ikke knekke filene som vennen din på gården sendte oss
Han satte seg ned med et dunk. "Det vi virkelig trenger, er en mulighet til å gjennomføre en snikoperasjon. Finne ut hvor Advent kommer til å være, og så sette opp overvåkning og ta dem på fersken. Men hvordan vet vi hva de kommer til å gjøre neste gang - alt vi har å gå på, er at de har sendt oss et julekalenderbilde hver dag hittil i desember
"Bortsett fra den 13.", innskød dr. Harker. Det fikk henne til å tenke seg om et øyeblikk, før hun fortsatte: "Nå har du kanskje muligheten Hun viste ham bildet av julesangeren og sa: "Vi har kanskje et sted, et tidspunkt og til og med et sted med bare én ekte inngang og utgang
Da hun gikk inn på nettsidene til Christmas Carol Singathon, så hun at det var en klar overlapping mellom forsamlingshusets komité og de som organiserte sangmaratonet, og dr. Harker bestemte seg for å oppsøke Mandy Joseph. Da hun ankom huset, var Mandy i full gang med å organisere de siste forberedelsene til generalprøven på stykket.
"Kan du tro at lady Miriam prøvde å få Tony Blankenship til å komme inn og regissere stykket? Sa Mandy med rasende stemme. "Jeg er helt for publisitet, men herr Holly ville ha snudd seg i graven - hvis de hadde klart å begrave ham ennå. Den Van Noise-mannen som satte ham opp i tårnet, gjorde oss alle en tjeneste, må han hvile i fred
Dr. Harker fikk Mandy til å glemme det temaet ganske raskt, og spurte om hun kunne hjelpe til med Singathon den ettermiddagen, slik at Mandy kunne få litt tid til å jobbe mer med stykket i løpet av dagen. Mandy var alltid motvillig til å gi fra seg makt til noen, men hun følte at dr. Harker var dyktig, så hun gikk med på å la legen hjelpe til med å overvåke begivenhetene.
Som man kunne forvente, hadde besetningen av sangere endret seg i løpet av tiårene. Folk sluttet fordi de ble for gamle, flyttet eller rett og slett mistet interessen. Et år hadde doktor Harker til og med måttet takke nei til et tilbud om å være med fordi hun ikke kunne synge seg ut av en papirpose og ikke ønsket å traumatisere noen tilskuere. Den eneste gjenværende sangeren fra det opprinnelige mannskapet var Robert Mackintosh, en overraskende sprek 91-åring med en nå ganske skjelvende baryton som alltid kunne høres i mengden av stemmer.
Av alle sangerne som dr. Harker ringte for å snakke om singathonet, var han den mest entusiastiske. Hun hadde i forbifarten nevnt det lille bildet av sangeren med hjertet på sangarket for hver enkelt av deltakerne, og lot som om det var noe hun hadde sett på nettsiden. Alle, inkludert herr Mackintosh, påberopte seg uvitenhet, men fem minutter etter at hun hadde snakket med ham, fikk hun en telefon fra Roberts datter, Elspeth. "Å, dr. Harker, jeg overhørte tilfeldigvis samtalen din med pappa, og jeg ville bare si at vi fikk en e-post med bildet du nevnte i morges", sa Elspeth hviskende.
"Å, virkelig?" sa dr. Harker og prøvde å ikke høres for nysgjerrig ut.
"Ja, og det gjorde meg bekymret, for pappa har hatt litt problemer med hjertet sitt
"Det er ikke uvanlig for noen på hans alder," sa dr. Harker, og falt automatisk inn i sin beroligende legestemme. "Men jeg har jo aldri vært fastlegen hans, så jeg kan ikke være sikker på historikken hans
"Ja, saken er at legen hans beskrev tilstanden hans som "ekstremt ustabil". I utgangspunktet er det sannsynlig at et hvilket som helst avansert sjokk kan utløse et massivt hjerteinfarkt
"Å, kjære vene," sa dr. Harker. "Kanskje han burde droppe dagens arrangement
"Herregud, nei!" sa Elspeth. "Jeg tror at hvis jeg i det hele tatt prøvde å foreslå det, ville han bli så sjokkert at det ville utløse anfallet. Det er best om han bare gjennomfører det. Det er ikke som om det vil skje noe uvanlig
"Hmm," sa dr. Harker. Litt senere videreformidlet hun denne informasjonen til inspektør Twelvetrees, som faktisk var enig med Elspeth. "Hvem kan si at Advent ikke ville ha tatt ham hvis han ble hjemme uansett? Jeg skal få noen spanere inn i folkemengden, og hvis det skjer noe, vil vi ha gode forutsetninger for å handle. Og du er lege! Det er perfekt
"Hmm," sa dr. Harker.
Endelig var det tid for arrangementet, og med snøen på bakken og de håndholdte lyktene som lyste opp sangernes ansikter, så Ahlberg Close virkelig magisk ut. Sangerne var kledd i pseudo-Dickensk drakt, og i sentrum sto Mr. Mackintosh, som så strålende fornøyd ut da de begynte å synge "God Rest Ye Merry Gentlemen".
Idet sangerne begynte å bevege seg mot det første huset, fikk inspektøren en beskjed fra en av spanerne. "Hva? Er det sant? OK, avvent
Han snudde seg mot dr. Harker: "Jensen sa nettopp at han har sett en varulv!" sa inspektøren. "Egentlig en slags dukke, tror jeg
Dr. Harker fikk en plutselig åpenbaring. "Advent har allerede vært her!" sa hun. Hun kastet febrilsk blikket rundt i nabolaget og så på husene, stien på baksiden av nabolaget og de mange juledekorasjonene. "Jeg vedder på at hele ruten er full av feller som skal utløse stakkars herr Mackintoshs hjerteinfarkt!
Twelvetrees kastet ikke bort tiden: "Jeg skal få betjentene til å rykke ut og stanse dette
"Nei, det kan du ikke! Sa dr. Harker innstendig, akkurat idet inspektøren grep etter radioen sin. "Tenk på hva datteren hans sa - hvis herr Mackintosh tror at noe er galt, kan det være nok til å gi ham et anfall
Inspektør Twelvetrees sukket: "Greit, da får jeg dem til å dekke utgangene, bare i tilfelle. Du og jeg må vel i all hemmelighet stenge disse fellene
Du må finne en rute som gjør det mulig for dr. Harker og inspektør Twelvetrees å deaktivere alle fellene før herr Mackintosh blir oppmerksom på dem. Til hjelp kan du bruke ulike gjenstander underveis.
Dr. Harker og inspektør Twelvetrees kollapset praktisk talt ved siden av det syvende huset, akkurat da julesangerne, som så like slitne ut, var ferdige med å synge "Hark the Herald Angels Sing" og bukket til stormende applaus.
Inspektøren lyttet til rapportene fra spanerne sine. "De sier at det ikke er noen tegn på at noen har stått bak disse fellene. Det hele var fullstendig nytteløst
"Bortsett fra at vi reddet livet til herr Mackintosh, selvfølgelig. Og uansett, ikke vær så sikker," sa dr. Harker og holdt forsiktig opp en grønn Wellington-støvel med et lommetørkle. "Jeg lurer på om Advent kan ha hatt det litt travelt selv. For meg ser dette ut som en av herr Hollys gamle gummistøvler ..
17e desember
Alv
Inspektøren hadde rett i at et par gummistøvler ofte hadde et design som lignet veldig på andre par gummistøvler, men dr. Harker var sikker på at det spesielle tartanmønsteret på støvelstrømpene og den særegne liljemarkeringen på siden av denne støvlen gjorde at det var akkurat den typen Mr. Holly brukte hele året når han stelte kirkehagen, og til og med når han regisserte Julestjernen. Så inspektøren tok med seg støvelen tilbake til stasjonen med et løfte om at han skulle sende den til laboratoriet og se hva de kom frem til.
Dr. Harker ble overbevisthan var overbevist om at observasjonene av Mr Holly rundt om i landsbyen kunne forklares med at Advent, hvem de nå enn var, brukte Mr Hollys gamle hageutstyr som forkledning mens de utførte sine dødelige gjerninger.
Apropos mystiske observasjoner, søster Mary hadde tilbudt seg å komme innom dr. Harker i dag, og inspektøren hadde gått med på å møte dem på ettermiddagen, slik at legen kunne presse nonnen for informasjon uten at han var i nærheten. Dr. Harker sendte ham imidlertid det siste bildet - en liten julenisse. Dr. Harker likte personlig ikke utbredelsen av nisser som en "julegreie", og syntes de var små kryp, men som etterforskningsteam måtte de følge sporene de fikk.
Søster Mary virket temmelig uinteressert i å snakke mer om farens fortid da hun kom til te den morgenen. I stedet så det ut til at hun ønsket å kritisere det hun mente var den moralske slappheten blant innbyggerne i Candlestow. "Da faren min ble sendt hit midt på natten, følte han seg nok som om han var kommet til Guds land, en søt, uskyldig liten landsby," sa hun og tok en liten munnfull av kaken. "Men jeg må si at dette stedet er like gjennomsyret av synd og løgnaktighet som de kokainfylte festene han pleide å frekventere i London. Og jeg klandrer ikke hans innflytelse. Jeg er kanskje nonne, men jeg er ikke blind for det råtne hjertet som ligger i sentrum av små landsbyer som denne. Særlig ikke i landsbyer som er kledd ut som en sjokoladeeskefantasi fra det nittende århundre
"Så du har en tendens til å lene deg bort fra den "kjærlige og tilgivende" siden av det å være nonne?" sa dr. Harker, ironisk.
Søster Mary så ut til å ta seg selv i nakken og fikk tilbake sitt tidligere rolige ansikt. "Å, jeg er fryktelig lei for det. Selvfølgelig tilgir og forstår jeg alle syndere, selv de som ikke omfavner min tro. Det er vel bare det at uansett hva jeg følte for min far, så fortjener han rettferdighet. Og det er vanskelig å forsøke å finne morderen når jeg føler at mange av menneskene her ville være i stand til ... ville være i stand til å ta en annens liv hvis det betydde at de kunne redde sitt eget rykte
Dr. Harker var helt uenig, men det var ikke dette hun ønsket å snakke med søster Mary om, og hun ønsket å få henne til å fortsette å snakke. "Så du hadde ingen kontakt med ham i det hele tatt? Spurte dr. Harker. "Det er bare det at hans medskyldige må ha vært en han stolte på - i hvert fall til å begynne med
"Jeg sa jo at siste gang jeg så ham var i 1991, da jeg tok frakken og hatten hans og ikke engang sa ordentlig farvel," sa søster Mary ganske skarpt. "Det er mye mer sannsynlig at du kan si hvem han var kompis med. Alle, er det jeg har hørt
Dr. Harker kunne fornemme søster Marys bitterhet over en far som valgte å bo i Candlestow i stedet for å ha kontakt med sin egentlige datter. Men hun hadde rett, alle elsket herr Holly. Hun tenkte på hvem han ofte tilbrakte tid sammen med, og plutselig kom hun til å tenke på alver, og hvordan de ofte ble blandet sammen med nisser ... eller Wixies.
"Jeg må gå og handle! Erklærte doktor Harker. Hun forsøkte å fraråde søster Mary å bli med, men nonnen ville ikke ha noe av det. Så de bega seg begge ut i den lette snøen for nok en gang å besøke Wilde's Wixies. Inne i butikken så Valerie ut til å være i ferd med å rydde opp i en liten haug med ødelagte Wixies på gulvet.
"Min feil, egentlig," sa hun. "Jeg prøvde å ordne varene til de siste dagene før jul, men jeg hadde det travelt som vanlig. Det er ikke nok tid i løpet av en dag! Dr. Harker knelte ned og begynte å hjelpe henne med å rydde opp. Hun la merke til at søster Mary ikke tilbød seg å hjelpe til, men i stedet kikket mistenksomt på noen av Wixies.
Dr. Harker viste Valerie bildet av nissen, og hun lente seg mistenksomt fremover. "Handler dette om den adventskalenderen? Jeg vet at de fleste sier at Van Nuys sto bak, men det er noe som ikke stemmer
"Så du har ikke fått dette tilsendt av noen? Spurte dr. Harker.
"Nei, selv om det ville vært fryktelig spennende, ikke sant! For å være ærlig tviler jeg på at jeg ville lagt merke til det i mengden av e-poster jeg får med bestillinger på Wixies
"Har du noe imot at jeg spør deg om vennskapet ditt med herr Holly?" sa dr. Harker.
"Selvsagt! Men vi var jo alle venner med ham, ikke sant?" sa Valerie, og la sent merke til at det var en nonne i butikken hennes.
"På en måte, ja, men jeg så ham i hvert fall ganske ofte her inne ..
"Noen ganger, antar jeg," sa Valerie og kikket på søster Mary.
"Jeg tror dere hadde ganske mye til felles," sa søster Mary plutselig. "Jeg mener, se på disse små trollene
"Wixies," sa Valerie og rynket pannen.
"Ja, de er helt klart hån mot lokalbefolkningen. Denne her med overfrakken er helt klart parkvokteren. Og den korte med den spisse nesen ser ut som Mandy Joseph. Det er faktisk mange av dem som ligner på lady Miriam
"Hvem er du egentlig, søster?" sa Valerie. "Du ser ut til å vite mye om lokalbefolkningen
"Stikker du nåler i dem når ingen ser på? Sa søster Mary, konfronterende.
Før dr. Harker rakk å si noe for å forsøke å roe ned situasjonen, begynte telefonen hennes å ringe høylytt med en oppringning fra inspektøren. Hun nærmest dro nonnen ut av butikken da hun svarte. "Dr. Harker, kan du bli med meg til den gamle leketøysfabrikken? Det er et lite problem her på alveopplevelsen
Dr. Harker kunne ha klappet henne i pannen. "Selvsagt! Hun var så distrahert av tankene sine at hun hadde gått glipp av det mest åpenbare. Hun var litt nervøs for å la nonnen være alene og skape forargelse i hele landsbyen, så hun ba søster Mary om unnskyldning og satte kursen mot bilen sin.
Den gamle leketøysfabrikken var faktisk et museum som tidligere hadde vært, ja, en leketøysfabrikk, om enn en svært mislykket en. For å være ærlig var det ikke mye mer vellykket som museum, og i år hadde de bestemt seg for å hoppe på bølgen av "altoppslukende" juleopplevelser ved å ha et nisseverksted der barna kunne leke nisser.
Da hun ankom, var bygningen evakuert, og inspektør Twelvetrees sto utenfor. "Da du sendte meg bildet, tenkte jeg umiddelbart på dette stedet", sa han, ikke selvtilfreds, det var hun sikker på, men i en saklig tone. "Jeg hadde ikke vært her i to minutter før en guttunge ble skadet. Han brakk en tann da han bet i en sukkerstang av plast blant en haug med ekte sukkerstokker. Det kan godt hende det var et uhell, men det er noe med alle rommene her som jeg ikke liker. Jeg tror Advent har tuklet med dem alle. Så hva sier du til det: Vil du hjelpe meg med å finne ut av det?
Hvert av de tre rommene har en hemmelig fare. Kan du identifisere den?
Rom 1 - I dette rommet er det noe som vil by på en ubehagelig overraskelse for alle barn som prøver å sortere posten.
Rom 2 - Her er det en skjult fare blant de tre reinsdyrene. Kan du peke den ut?
Rom 3 - et av barna i dette lekerommet fullt av transportbånd kan komme alvorlig til skade hvis de står på feil sted. Hvilket sted?
Etter at de hadde funnet fellene, satt dr. Harker og inspektøren i den lukkede kafeené området og samlet tankene. "Dette er vel over streken? Å true barn," sa inspektøren og ristet forferdet på hodet. "Hvis jeg fikk bestemme, ville jeg sendt tre varebiler med politifolk inn i landsbyen med en gang og gjennomsøkt hvert eneste hus for å finne spor etter denne julekalenderen. Dette kan ikke fortsette
"Jeg var på besøk hos Wilde's Wixies tidligere," sa dr. Harker. "Søster Mary påpekte at Valeries små modeller kanskje tok et oppgjør med lokalbefolkningen, akkurat som Mr Hollys skuespill pleide å gjøre i London. Og han pleide å besøke henne ganske ofte
Inspektøren hevet øyenbrynene. "Tror du Valerie er mistenkt?
"Jeg vet ikke," sa dr. Harker ærlig. "Hun har knapt nok tid til å besøke moren sin når hun driver den butikken og lager de modellene, for ikke å snakke om når hun hopper rundt i byen og hacker datamaskiner og begraver folk levende
"Jeg tror Dennis Seaton er et bedre alternativ. Hvis du hadde sett noe av det han holder på med, ville du trodd at han var en ganske ekkel type. Selv om alt er teknisk sett lovlig, selvfølgelig. Akkurat som dette stedet som påstår at de gir penger til veldedighet når de egentligmesteparten selv," sa han og vinket til Elf Experience.
Jeg sjekket dem på vei hit - det er nok derfor alven på bildet ser så fornøyd ut med seg selv," sa han. "Til tross for søster Marys rettframhet har hun rett i at det er mye korrupsjon i denne landsbyen
"Ja, og det bringer meg til min andre mistanke. Søster Mary virker så sint på landsbyens tilstand - hva om vi burde behandle henne som en mistenkt?
"Jaså?" sa inspektøren overrasket. "Men søsteren hadde ikke hatt noen kontakt med herr Holly
"Det har vi bare hennes ord på," sa dr. Harker. "Og hvis du hørte hvordan hun snakker om Candlestow, kunne du tro at hun på en eller annen måte kjenner landsbyen ganske godt ... og hater den
18den desember
Nøtteknekkeren
Dr. Harker hadde kanskje sine egne ideer om hvem de mulige mistenkte var, men det var et spor inspektøren hadde fulgt i et par dager som han trodde kunne være i ferd med å lønne seg. Og det hadde å gjøre med Van Nuys' falske tilståelse og eventuelle død.
Inspektøren tenkte at det var så ukarakteristisk for Van Nuys å tilstå disse forbrytelsene, særlig hvis han var uskyldig, at han måtte ha blitt tvunget til det på en eller annen måte, kanskje til og med drevet til å gjøre det for å beskytte noen. Så han hadde begynt å etterforske alle DJ-ens forbindelser i landsbyen. Og til å være en person som ble ansett for å være motbydelig og litt av en outsider, hadde Van Nuys mange forbindelser.
På en måte ga det mening. Candlestows rykte som en skinnende ren landsby var avhengig av at innbyggerne også fremsto som perfekte, særlig i lady Miriams øyne, som iscenesatte det hele med perfekt kontroll - i enda større grad enn herr Holly når han regisserte stykket sitt. Van Nuys fungerte altså som en nyttig person som kunne gjøre alle de tvilsomme tingene folk trengte å få gjort, og hvis han ble tatt, kunne man stole på at han holdt kjeft.
Men han var veldig forsiktig, så han ble aldri tatt likevel. Flere ganger stoppet politiet ham i forventning om at han hadde en varebil full av falske snøklokker eller ulisensierte sherryflasker, men fant den tom eller full av DJ-utstyret hans. Det kan godt hende at han hadde noen i politiet som ga ham informasjon, men inspektøren var ganske sikker på at det ikke var den samme personen som tvangsfôret ham med kristtorn natt til den 13.
Klokken 08.07 kjørte inspektøren en sivil politibil mot Hoffmans plass, med overbetjent Wolstenhome i passasjersetet, da dr. Harker sendte ham det siste julekalenderbildet: en nøtteknekker.
"Hva er det, sjef? De siste ordrene fra doktoren?" ertet DS Wolstenhome.
"Ja, hun sier hopp, og jeg spør hvor høyt," sa inspektøren. "Da er hun jo sjefen din også, vet du, siden du må gjøre det I sier
"Greit nok, sir," sa Wolstenhome, og moret seg over inspektørens defensive holdning.
Hoffmans plass var en liten gårdsplass som lå et stykke unna hovedgaten, og her lå det seks butikker som, med unntak av Haircuts by Thor, solgte en rekke uvanlige og gamle gjenstander. Bortsett fra at de lå i nærheten av hverandre, hadde butikkene det til felles at de alle hadde vært tilknyttet "tjenestene" til DJ VAN NOISE selv. De hadde faktisk vært overvåket av politiet i en periode i julen, men de hadde ikke klart å ta noen i å gjøre noe ulovlig, som for eksempel å selge "Stradivarius-tamburiner" som hadde dukket opp i området.
Inspektøren la merke til to ting da han og sersjant Wolstenhome steg ut av bilen. Det første var klokken midt på torget: Den så antikk ut, men da han hadde bodd i landsbyen for noen tiår siden, hadde den ikke vært å se der. Viserne på klokken var også uvanlig blanke - enten var de nylig bestilt, eller så var de svært godt vedlikeholdt. Oppmerksomheten hans ble vekket, og han la merke til at den også hadde en rekke værbaserte symboler. Det kunne ha et innebygd barometer, men det snødde akkurat nå, og likevel pekte ikke viseren i den retningen i det hele tatt.
Da han vendte seg bort fra klokken, var det andre han la merke til at alle butikkvinduene hadde en nøtteknekkerdukke. Det fikk inspektør Twelvetrees til å tenke på morgenens adventskalenderbilde - en annerledes variant av nøtteknekkeren. Begynte adventstiden å gjøre narr av dem? Han tenkte på hva dr. Harker ville mene om dette, og så på nøtteknekkerne - alle så omtrent like ut, og alle hadde armene posert i nøyaktig samme stilling. Han ba om å få se inni en av dem, og fant ut at de faktisk ikke var hule, og at de derfor ikke kunne brukes til smugling.
Ingen av butikkeierne var særlig meddelsomme når det gjaldt Van Nuys. Dawn på Dawn's Trinkets var i det minste smart nok til å innrømme at hun visste at han eksisterte, mens sjefen for Blow Me Down sa på uekte piratsjargong: "Jeg har aldri sett mannen, ikke i all min tid til sjøs Det fikk han et særdeles flåsete blikk fra DS Wolstenhome for. Den berømte Thor of the haircuts så ut til å vurdere å late som om han ikke snakket engelsk, men forklarte til slutt at han hadde klippet håret til Van Nuys én gang, men nektet å gjøre det igjen fordi han hadde bedt om å få et uhøflig ord barbert inn i bakhodet hans.
"Hva er det med nøtteknekkerne?" spurte inspektøren i hver eneste butikk, og alle hadde forskjellige forklaringer. Noen sa at det bare var en dekorasjon, andre hevdet at det skulle være en del av en konkurranse, mens David i The Umbrella Emporium hevdet at det bare var et leketøy fra barndommen.
De to betjentene sammenlignet notater da de gikk tilbake til bilen. Funnene deres var ganske sparsomme. "De vet helt klart noe, vi må bare skremme dem", sa kriminalinspektør Wolstenhome. Det var lettere sagt enn gjort. Disse menneskene hadde kanskje solgt seg selv som funky hipstere, og de hadde kanskje improvisasjonsevnen til folk uten improvisasjonsevner, men de hadde også alle de kalde, urokkelige øynene til karriereforbrytere. Men det var kanskje bare fordi de jobbet i detaljhandelen i julen.
Dr. Harker ringte, og han svarte med en gang. Han forklarte at han og Wolstenhome var på Hoffman's Square og fortalte om nøtteknekkerne som var overalt. "Det virker som om adventstiden kanskje er rettet mot dem i dag, da? Foreslo dr. Harker.
"Ja, og det må de gjerne gjøre," sa inspektøren gretten.
"Hvorfor ble de etterforsket i fjor? Spurte dr. Harker.
"Det dreide seg faktisk om forfalskede antikviteter. Noen pisket Fabergé eggbeger. Vi trodde de gjemte materialet i en av butikkene sine, men hver gang vi gjennomsøkte en av dem, var den tom
"Hadde de nøtteknekkere i vinduene da også? Spurte dr. Harker.
Politiinspektør Twelvetrees tok frem noen av overvåkningsbildene fra spaningen på telefonen sin. Han kunne se nøtteknekkerne i vinduene, med armene i forskjellige posisjoner hver dag. "Hva om nøtteknekkerne er nøkkelen til hvor sakene er gjemt?" sa dr. Harker. "Og hvis adventstiden er som den skal, kan tyvegodset være farligere enn torget er klar over
Ved hjelp av det dere vet om nøtteknekkernes utseende under tidligere arrangementer, kan dere finne ut hvilken butikk som for øyeblikket skjuler smuglergodset?
1. Da nøtteknekkeren så slik ut, ble gjenstandene oppbevart i piratbutikken Blow Me Down.
2. Da nøtteknekkeren så slik ut, ble gjenstandene oppbevart hos Haircuts by Thor.
3. Nøtteknekkeren ser slik ut nå. Hvor oppbevares gjenstandene?
Inspektøren og DS marsjerte inn i butikken som oppbevarte de skjulte gjenstandene, og forklarte hvordan de hadde funnet ut av det. Hvis de satte pris på livet sitt, sa de til ekspeditøren, skulle de straks vise dem hvor den ble oppbevart.
Ekspeditøren begynte straks å påberope seg uvitenhet, men så lød det plutselig et kraftig brak som rystet hele butikken, og de sprang inn på et bakrom med store øyne. På gulvet lå butikkens eier, Greg Jannis, bevisstløs, men fortsatt i live. Foran ham var det et stort, ulmende hull i veggen som førte inn i en krypkjeller, der en haug med knust antikk metall og glass lå synlig. Kriminalinspektør Wolstenhome tilkalte umiddelbartog ambulanse, og inspektøren knep øynene sammen i frustrasjon. En bombe?! Selv om det var en liten en, ble Advents metoder farligere og farligere. Hvor mye lenger ville de gå? Og ville han og Harker klare å stoppe dem før de fullførte kalenderen?
19den desember
Eføy
I går, mens inspektør Twelvetrees forsøkte å få informasjon ut av en rekke ubehjelpelige butikkeiere, trøstet dr. Harker seg med å hjelpe til videre med teaterstykket. Den aktuelle striden blant de involverte i oppsetningen dreide seg om manuset.
Julestjernen (med undertittelen "En vinterfabel") hadde blitt skrevet av herr Holly alene for en del år siden. Selve historien i stykket var et ganske sukkersøtt sammensurium av biter fra Nøtteknekkeren, Trollmannen fra Oz, Den lille fyrstikkjenta og flere forskjellige julenissefilmer. Men det spilte knapt noen rolle, for hvert år hadde forestillingene ulike temaer, fra ville vesten til sci-fi, og var fylt med vitser, moderne kulturelle referanser og muligheter for interaksjon med publikum. Det var ikke historien i seg selv, men måten den ble fortalt på, som gjorde den levende.
Da Holly var borte, ble imidlertid helvete sluppet løs. Kostymedesigner Freda Watson så på seg selv som en slags forfatter og hadde - over et par sherryer og noen mince pies - fått et par av komitémedlemmene med på at hun skulle "pusse opp" manuset for å gjøre det mer spiselig for det de håpet ville bli deres største publikum hittil. Lily Franzen var fortsatt regissør, og hennes vanlige policy i slike sammenhenger var å si ja i prinsippet til det hun ble forelagt, og så la komitémedlemmene slåss om det seg imellom. Men tanken på å revidere manuset fullstendig på dette tidspunktet var så ille at hun måtte avvise det, selv med fare for at Freda skulle slutte i produksjonen.
Dr. Harkers 18. desember hadde altså hovedsakelig gått med til å megle mellom alle. Watson foreslo at hun kunne gjemme de nye dialogbitene på kostymene til folk, slik at de kunne lese replikkene sine mens forestillingen pågikk, og Lily Franzen fortsatte til alles lettelse resolutt å sette foten ned. Helt til i går ettermiddag, da Freda og sønnen Derek dukket opp med en Transit-varebil og begynte å laste inn kostymene hennes baki. Dramatikken i dette øyeblikket ble noe undergravd av det faktum at Derek tydeligvis ikke var fornøyd med morens oppførsel, og at han i forrige uke hadde forstrukket ryggen da han egenhendig forsøkte å frakte et to meter høyt juletre nedover gaten, slik at han egentlig bare kunne flytte ett kostyme om gangen.
Det hadde krevd en overraskende inngripen fra søster Mary, som hadde hengt i nærheten og fulgt med på hva som skjedde, og som endte opp med å fungere som megler og rådgiver midt i gaten. Etter at Freda og Lily hadde kjeftet på hverandre i over en time og hindret trafikken - mens Derek satt på en benk i nærheten og masserte nakken sin - så det ut til at Freda hadde blitt enig om å la manuset være som det var i år, med tanke på å gi det et nytt strøk maling til neste års forestilling.
Dette bringer oss til denne morgenen, og dagens julekalenderbilde: litt eføy. Dr. Harkers første tanke var de eføykledde veggene i det nå forlatte ishuset på eiendommen til Lancaster. Men det var én ting som fikk henne til å tenke annerledes, og det var ikke bare det faktum at hun virkelig ikke hadde lyst til å snakke med lady Miriam igjen så snart. Det var det faktum at eføyen på bildet var slynget rundt en person som så ut som nøyaktig som Freda Ivy Watson.
Dette var første gang noen av bildene hadde vist en tydelig avbildning av en ekte Candlestow-beboer. Hvis det var Holly som hadde tegnet alle disse bildene, slik søster Mary hevdet, var dette fiendskapet mot Freda ikke overraskende. Hun var den eneste personen som noen gang virkelig forårsaket hans vanlige, geniale façade til å skli litt (hvis det var en façade). Hun hadde begynt å lage kostymene til stykket for omtrent tolv år siden, og hennes genuine evne til å skape interessante antrekk ble oppveid av hennes konstante klaging over alle andre aspekter ved produksjonen. Det hele toppet seg for omtrent tre år siden, da Mr Hollys siste versjon av forestillingen inkluderte en rollefigur som het Greeda the Knowitall Fairy - og et eksplisitt forslag om at Freda skulle spille denne rollen. Dr. Harker var ikke involvert i stykket på den tiden, så hun hadde bare Mandy Josephs ord på at det var Dennis Seaton, av alle mennesker, som hadde klart å få dem til å bli venner.
Inspektør Twelvetrees banket på døren til dr. Harker rundt klokken 09.30.
"Vi har alle butikkeierne i varetekt - bortsett fra han som ligger på sykehus, selvfølgelig", sa han mens han tok av seg snøstøvlene. "De forteller oss gjerne mye om Van Nuys, men ingen av dem ser ut til å vite noe om Advent. Alt de kan si, er at Van Nuys pleide å komme med en hemmelig forsendelse hver måned, alltid tre kasser. De visste aldri hva det inneholdt, men han lovte dem en liten del av fortjenesten - eller et slag i magen hvis de ikke samarbeidet
Hun viste ham bildet av eføyen, og etter noen oppfordringer gjenkjente han Freda Watson. "Jeg har prøvd å ringe henne, men det er bare telefonsvarer", sa dr. Harker.
Snart var de tilbake i dr. Harkers bil på vei til Fredas hus. Mens de kjempet for å få plass til beina i den lille bilen, begynte inspektøren å dele sin nyeste teori: "Hva om hele denne julekalendergreia handler om teaterstykket? Jeg mener, hvis vi antar at herr Holly og Advent opptrådte på den uproporsjonale måten som virker typisk for de fleste i denne landsbyen" - her sendte dr. Harker ham et blikk som inspektøren ikke så ut til å legge merke til, og fortsatte - "De fleste av hemmelighetshaverne hadde tilknytning til stykket: De spilte i det eller laget mat til det, eller laget kulissene, eller ble satt opp for å regissere det. Hvis bildene ble tatt av herr Holly, ville han kanskje gjøre slutt på alle kranglene på en særlig endelig måte?
Dr. Harker vurderte dette. "Problemet er at stykket er så sentralt i landsbyen at det er uunngåelig at de fleste av innbyggerne er involvert på en eller annen måte," sa hun. "Og måten folk blir angrepet på, hindrer egentlig ikke stykket i det hele tatt. Selv om det selvsagt er forskjell på hva Mr. Holly ønsket, og hva Advent ønsket
Resten av reisen foregikk i behagelig stillhet mens de to grublet over hver sin teori. Freda bodde i utkanten av landsbyen, i et hus dekket av hjemmelaget julepynt. Da de banket på døren, hørte de en merkelig, dempet lyd, etterfulgt av en skarp skrangling. Til slutt svingte døren opp og avslørte en pepperkakemann i menneskestørrelse.
"Huh muh puh!!!" brølte pepperkakemannen. Det var tydeligvis Freda. Med mye roping og litt miming fant de ut av det: Freda hadde prøvd det nye kostymet for å se om det var bevegelig, men så hadde en ukjent person fanget henne inne i det! I nærheten lå det en lommelykt, en elektromagnet, en blåselampe, en kniv og litt aceton, som kanskje kunne brukes til å smelte plast ... Hodet var lufttett, så hun gikk fort tom for oksygen, og det var en helt bestemt måte kostymet måtte tas av på. Det eneste de visste, var at når Freda var fanget inni, kunne de ikke bare begynne å stikke med kniv, for da kunne de komme til å skjære henne ..
Kan du finne ut hvilke gjenstander som skal brukes på hvilke deler av kostymet, og i hvilken rekkefølge de skal brukes, for å få Freda fri før hun kveles?
Med et siste rykk trakk inspektøren hodet av kostymet, og Freda tok et stort sluk oksygen, som om hun var på vei opp av en flodbølge. Så falt hun pustende sammen i sofaen. Inspektøren ble igjen lamslått av Advents frekkhet - nå måtte de legge innbrudd i offerets hus til den lange listen over forbrytelsene sine.
Da hun hadde kommet seg litt, bekreftet dr. Harker og inspektøren at hun hadde fått det lille adventsbildet i posten om morgenen. "Jeg tenkte at det kunne ha noe med affæren min å gjøre," sa hun sliten.
"Affære?
"Med herr Holly," sa hun ristet på hodet.
Dr. Harker var så nær hun noen gang hadde vært å miste munn og mæle da Freda forklarte at hun og herr Holly hadde hatt en affære for fire år siden. Alle så på ham som en slags aseksuell, søt, gammel herre, men Freda hadde sett den mer lidenskapelige siden av ham. "Vær så snill, ikke si det til mannen min," sa Freda. Men det var det dr. Harker tenkte aller minst på. Mens hun kjørte seg selv og inspektøren tilbake til hytta for å drikke en kopp te og spise kjeks, begynte hun å lure på om noen av de andre hemmelighetshaverne kunne sies å ha "såret" herr Holly på en eller annen måte ..
20den desember
Kjeks
Inspektør Twelvetrees hadde invitert dr. Harker til Acmouth politistasjon, denne gangen som "sivil rådgiver" i Advent-saken, og han ville ha henne der før klokken åtte om morgenen, for han hadde en idé.
"Vi har fått tildelt en ganske entusiastisk nettkriminalitetsansvarlig", sa han og pekte på Rebecca Sanchez, som vinket litt trøtt fra hjørnet av kontoret og gjespet. "Og hun tror at hvis vi kan koble oss opp mot e-postkontoen din når du mottar den anonyme meldingen, kan vi kanskje få mer informasjon om hvor den kommer fra
"Jeg sa at vi kunne gjøre dette på avstand", sa Sanchez, noe som fikk inspektøren til å rødme litt, mens hun satte inn ulike ledninger i dr. "Du er for analog, sir Hun pekte på en tavle i nærheten, der Twelvetrees hadde skrevet ut alle julekalenderbildene så langt og hengt dem opp. Det så nesten ut som et puslespill.
"Jeg ba deg faktisk komme hit fordi du alltid later som om den henger når jeg prøver å ta en videosamtale med deg", sa politiinspektør Twelvetrees. "Det kan du ikke gjøre ansikt til ansikt
"Det føles som om Jeg er henger etter,' sa Sanchez. "Det er for tidlig å være på kontoret
Snart var klokken åtte om morgenen, og som et urverk havnet meldingen i innboksen til dr. Harker. Det var et bilde av en julekjeks. Sanchez så på skjermene sine, og etter litt hurtigskriving trakk hun på skuldrene. "Hvem dette enn er, så bruker de våpensikker cyberkriminalitetsteknologi for å skjule identiteten sin. Seriøst, dette er sånt som internasjonale våpenhandlere bruker på det mørke nettet. Snakk om å bruke en slegge for å knekke en valnøtt
"De er en flerfoldig morder", sa inspektør Twelvetrees. "Du må gjøre alt du kan for å finne ut av dette
"Det er umulig," sa Sanchez bestemt. "Forestill deg at noen finner på et 100-sifret tall og ber deg gjette det. Og hvis du gjetter feil fem ganger, endrer de tallet. Det ville vært enkelt sammenlignet med å prøve å knekke dette. Du kommer ikke til å finne ut hvem de er på denne måten
"Jeg vil at du skal prøve," sa han.
"Jeg skal selvsagt gjøre mitt beste i dag, men du må forstå at det er utrolig usannsynlig at jeg kan finne ut av dette. Dessuten har jeg bestilt flybilletter til en juleferie til Barbados i morgen. Når vi kommer til i kveld, er jeg ute," sa hun unnskyldende.
Dette var den andre, ganske smarte, tingen med Advents forbrytelser. Oppkjøringen til jul betydde at mange politifolk dro på sine forhåndsbestilte, allerede betalte ferier. Det fantes selvsagt folk som fortsatte å jobbe i julen, men Candlestow var ikke en topprioritet, selv med to mistenkte drap og lady Miriam i hælene. Offisielt var de to drapene fortsatt registrert som en ulykke og et selvmord - uansett hvor mye Twelvetrees og Harker mente noe annet, var det vanskelig å overbevise slitne betjenter om å utsette juleferien sin.
Frustrerte begynte de å tenke på hvem kjeksen kunne henvise til. Den første, åpenbare tanken var den eneste andre personen som hadde en forestilling i Candlestow denne julen.
Candlestow-teatret var det vanlige stedet for skuespill og musikaler året rundt, og det stengte vanligvis dørene på julaften, for da skulle alle se The Christmas Star i forsamlingshuset. Men i år hadde de motprogram med Charlie's Christmas Chuckleset standup-show av den lokale beboeren og C-klassekomikeren Charlie Spearman.
Spearman hadde bodd i landsbyen like lenge som Mr Holly hadde satt opp stykket sitt, men det hadde aldri blitt ansett som sannsynlig at han skulle ha noe å gjøre med Julestjernen fordi han hadde et enormt ego og heller ville ha vært i dunk-tanken på sommermarkedet enn å ha noe med en "amatørproduksjon" å gjøre. Han pleide vanligvis å feire jul i utlandet, men de siste årene hadde ikke vært så bra for karrieren hans (og kanskje også for bankkontoen), så denne lokale forestillingen var hans forsøk på å utnytte turiststrømmen og skape litt nostalgi i landsbyen.
"Ironisk, egentlig, med tanke på at han som kjent hater julen", sa inspektøren da de nærmet seg porten til eiendommen hans, som lå bare et par dører unna Duncan Testwoods.
"Kanskje han har hatt besøk av tre spøkelser," spøkte dr. Harker.
Det viste seg at han hadde hatt besøk av den samme personen som hadde besøkt Freda Watson dagen før, og inspektøren noterte seg med bekymring at Advent så ut til å ha for vane å bryte seg inn i landsbybeboernes hus for å utføre sine forbrytelser. En lapp med de samme utklipte bokstavene som hadde blitt brukt til gåtene i tårnet den 11. desember, var festet til tastaturet på porten og fortalte dem kombinasjonen for å komme inn.
Harker og Twelvetrees var litt nervøse da de gikk opp oppkjørselen og så at Spearmans ytterdør sto på vidt gap. Dr. Harker dyttet til døren og ropte forsiktig da de gikk inn. Der fant de Spearman og hans kone Carol sittende side om side ved middagsbordet. De så begge på inspektøren og dr. Harker med desperate, bønnfallende øyne, men de kunne ikke si noe gjennom kneblene i munnen. De var bundet fast med glitter og noe som så ut som emballasjetape med juletema, og den eneste frie kroppsdelen var venstre arm.
På hver av de venstre hendene var det festet en enorm julekjeks. Den måtte være stor for å få plass til det elektroniske panelet som viste en nedtellende timer med en rekke små bilder langs to sider. Det var også plass til å taste inn en firesifret kode, men den eneste indikasjonen på hva det kunne være, var noen bokser med streker på tvers.
"Jeg tipper at hvis denne cracker'n går av, blir det mer enn bare et lite smell", sa inspektøren. "Og det ser ut til at vi har enda et puslespill å løse ..
Dr. Harker trenger den firesifrede koden for å deaktivere bomben. Hun ser fire firkantede symboler som ser ut til å representere koden, og to parallelle rader med fire knapper på hver side som har bilder. Koble hver knapp på venstre side til den tilsvarende knappen på høyre side, og match linjene du tegner med mønstrene for å avdekke koden.
Etter at dr. Harker hadde tastet inn den firesifrede koden, fortsatte tidtakeren å tikke ned ... 3, 2, 1 ... 0???? Så lyste den opp med en melding: "BARE EN SPØK".
Bombepatruljen ankom kort tid etter og klarte å ta crackeren ut av hendene på Spearmans, og det viste seg at den var fullpakket med nok plastisk sprengstoff til å sprenge hele huset.
Da de fikk løsnet den, virket Spearmans ikke traumatiserte, men snarere rasende. "Dette er din feil! Spyttet Charlie Spearman og viftet vilt med fingeren mot inspektør Twelvetrees. De hadde ikke engang blitt presentert for hverandre ennå. "En eller annen galning går rundt og angriper folk og kobler dem til bomber, og du gjør ingenting!
"For ikke å snakke om å anklage dem for skatteunndragelse, uten bevis! Spearmans kone sluttet seg til. Dr. Harker la merke til at Charlie sendte henne et hardt blikk og, ikke særlig subtilt, begynte å mukke: "Hold kjeft! Ingen hadde sagt noe om skatteunndragelse ..
Spearman roet seg litt da inspektør Twelvetrees fortalte ham at lady Miriam tok hånd om situasjonen, men det viste seg at ingen av dem, i likhet med alle de andre ofrene, hadde hatt mulighet til å se Advents ansikt. Huset deres var fylt med sikkerhetsutstyr på toppnivå, så det virket som om ingen i Candlestow var utenfor deres rekkevidde. Og akkurat som Spearman selv, tenkte dr. Harker, var det ikke særlig morsomt.
21den desember
De tre vise menn
Dr. Harker tenkte, eller kanskje håpet, at adventstiden kunne få hvile i dag, siden den lenge utsatte minnegudstjenesten for herr Holly skulle finne sted i dag. Men hun innså at nå som de hadde begynt, ville de ikke ha lyst til å stoppe av noen grunn. Bortsett fra den 13., tenkte hun, og lurte igjen på hva som hadde gjort den dagen annerledes.
Inspektør Twelvetrees hadde sluttet seg til henne den morgenen og sagt at han ville delta i gudstjenesten sammen med henne, og derfor var de begge til stede da Advents siste e-post dumpet ned i innboksen hennes - et bilde av tre vise menn.
"Holder de bøker?" spurte inspektøren og kikket på det.
Det var de, og dr. Harker innså plutselig at Advent ironisk nok kanskje var rettet mot de tre mennene som minst sannsynlig ville delta på Mr Hollys seremoni. Colin Piper, Maynard Willis og Leonard Desiderato var sammen sjefsbibliotekarer ved Lancaster Athaneum, verdens største bibliotek som kun var viet bøker om julen.
Bygningen ble etablert av Lady Miriams bestefar, Tobias Lancaster, omtrent syttifem år tidligere. Lord Tobias var en stor elsker av julen og vinterhalvåret, og han fikk bygget det for å huse sin stadig voksende samling av julelitteratur, som så ble utvidet nærmest eksponentielt gjennom flere tiår. I halvparten av tiden biblioteket eksisterte, ble det drevet av Nicholas Menzies, en mann som lignet mer på en ugle enn ugler flest. Piper, Willis og Desiderato ble alle ansatt i hans periode, og hver og en av dem kom til å tro at de var Menzies' naturlige etterfølger. Dessverre var Menzies en naturlig nøler, og han hadde ikke hjerte til å velge sin etterfølger, så han valgte den enkle veien som alle som hater konfrontasjoner foretrekker, og foreslo at de tre mennene kunne lede biblioteket sammen.
Kanskje hadde Menzies forventet at en eller to av dem ville trekke seg, men i virkeligheten hadde de motvillig og uforsonlig beholdt stillingene sine i trettiseks år, og deres gjensidige motvilje mot hverandre vokste til en slags avsky etter hvert som årene gikk. De grep enhver anledning til å skjelle hverandre ut, de parkerte på hverandres parkeringsplasser og bestilte kalkunen den andre ville kjøpe hos slakteren - hva som helst for å gå hverandre på nervene. Det eneste området der de ikke ga uttrykk for dette, var i selve driften av biblioteket, der hver av dem ønsket å bevise at de var de mest kvalifiserte til å gjøre det.
De hadde begge brukt lang tid på å sjarmere lokalbefolkningen i håp om at innbyggerne i Candlestow ville stille seg bak en enkelt kandidat og presse styret til å innsette ham som eneste biblioteksjef. Men selv om folk i landsbyen likte biblioteket - det trakk til seg en god del bokentusiaster hvert år for å se et glimrende bevart originalmanuskript av Et juleeventyrsom Charles Dickens selv hadde arbeidet med - kjente de igjen bitterheten i disse tre mennene, og ingen av dem hadde noen gang vært godt likt.
Den eneste personen de tre mennene hatet mer enn hverandre, var herr Holly. Mr. Holly hadde i løpet av noen måneder etter sin ankomst lett vunnet landsbyboerne for seg med sin bedragerske sjarm og sjenerøse væremåte. I en kort periode var det faktisk en liten kampanje for å få Holly utnevnt til biblioteksjef, men den ble stoppet da Holly sa at han ikke ønsket stillingen. Siden den gang har han uoffisielt vært utestengt fra biblioteket, og selv nå ville de tre mennene bare bli sett ved minnesmerket hans hvis de fikk sjansen til å danse på graven hans.
Tilbake i doktor Harkers hytte, der de fortsatt funderte på julekalenderbildet over baconsmørbrød, og etter en liten krangel om hvorvidt brun eller rød saus var å foretrekke, hadde inspektøren og doktoren kommet frem til en avgjørelse. Hun skulle gå til minnestunden og se om hun kunne få mer informasjon, og inspektøren skulle dra til biblioteket for å sjekke at de tre mennene var i sikkerhet.
Dr. Harkers tid ved minnesmerket var relativt begivenhetsløs. Sognepresten var blitt løslatt i påvente av videre etterforskning av postranet, og han holdt en svært meningsfull preken om tilgivelse. Og mange lokale innbyggere sto frem og snakket med ektefølt hengivenhet om Holly, deriblant Freda Watson, Phaldut Akhtar og Valerie Wilde, som dr. Harker var glad for å se at hadde tatt seg fri for å delta. Et bemerkelsesverdig unntak var søster Mary, som satt bakerst i kirken og smilte rolig, men avviste alle antydninger om at hun kunne ta ordet. "Dette er for folket i Candlestow", sa hun.
Det var tydelig at nyheten om at herr Holly kunne stå bak adventskalendertegningene (om ikke de farlige angrepene og fellene) ikke hadde spredt seg i landsbyen ennå - eller hvis den hadde gjort det, hadde man ikke trodd på den. Han ble fortsatt ansett for å være den snille, gamle herren som alle stolte på, og lady Miriams siste tale om dette etterlot ikke et tørt øye i kirken, dr. Harker inkludert. Det eneste unntaket, bemerket hun, var Dennis Seaton. Seaton var ikke kjent for å være en gråtkvalt person, det måtte hun innrømme, men han tilbrakte en stor del av seremonien med å stirre vekselvis på lady Miriam og søster Mary med et blikk som var en blanding av harme og beregning.
På biblioteket var inspektør Twelvetrees' opplevelse litt annerledes. Han ankom biblioteket sammen med kriminalinspektør Wolstenhome og gikk inn gjennom svingdøren, men ble umiddelbart beskutt. Han og kriminalinspektøren kastet seg i dekning og begynte å tilkalle forsterkninger da de hørte en fin stemme som ropte: "Unnskyld! Gud, jeg er så lei meg! Og så kom Maynard Willis' lille, tweedete skikkelse joggende bort til dem begge, med noe som så ut til å være et luftgevær i hånden. "Jeg trodde dere var dem! Piper og Desiderato, mener jeg Han fortsatte å mumle unnskyldende, som om det rettferdiggjorde at han skjøt mot to politibetjenter.
Politiinspektøren snappet luftgeværet fra ham. "Hva i helvete er det du driver med?" ropte han.
"Du forstår ikke," sa Willis, mens øynene hans flakket engstelig rundt i biblioteket. "De prøver å drepe meg! De er her inne et sted
"LØGN!" ropte en tynn, rødmusset stemme fra bak en bokhylle. Et likeledes rødt hode med hengende bart kikket forsiktig rundt. Det var Desiderato, tilsynelatende iført en hjelm fra andre verdenskrig. "Det var han som truet meg på livet! Han og det lille trollet Piper
Willis gjorde et svakt forsøk på å ta geværet tilbake fra inspektøren, og dukket så ned bak en potteplante i nærheten, men sprang opp igjen da han oppdaget at Piper gjemte seg der og svingte med en brevåpner som om den var Excalibur.
"Troll?!" sa Piper giftig. "Inspektør, arrester disse to mennene for drapsforsøk!
Inspektøren holdt hendene i været på sin mest forsonende måte, samtidig som han fikk øyekontakt med kriminalinspektør Wolstenhome, noe som gjorde det helt klart at den unge sersjanten skulle sørge for at ingen av disse tre gamle karene gjorde noe mot en annen. "Mine herrer, vær så snill, ro dere ned og forklar hva ..
Alle tre trakk frem brev samtidig og viftet med dem, mens de snakket i munnen på hverandre med økende lydstyrke og sinne.
Etter å ha skiftet taktikk og klart å snakke med én mann om gangen, klarte inspektøren å forstå at hver av dem hadde fått lagt ut et brev under dørene til de tre kontorene sine (som av nødvendighet lå så langt fra hverandre i bygningen som mulig). Hvert brev var undertegnet av de to andre og inneholdt drapstrusler. Hver av mennene hadde da bestemt seg for å forsvare seg, og hvis ikke inspektøren og kriminalbetjenten hadde dukket opp, kunne det ha endt i et blodig kaos.
Inspektøren fikk alle tre til motvillig å overlevere brevene sine. Da han kikket på dem, skjønte han raskt at de var forfalskninger, og han kunne bevise hvorfor.
Disse tre brevene var angivelig sendt til hver av bibliotekarene av de to andre. Hva er de fire likhetene som forteller deg at de faktisk alle er skrevet av samme person? Advent?
20. desember
Til Colin,
Din tid på biblioteket må ta slutt, på en eller annen måte. Det er klart at siden du ikke har til hensikt å "falle på ditt sverd", faller det på oss å svinge sverdet på dine vegne, om enn i en manner av å snakke.
Hilsen Maynard og Leonard
20.12.25
FAO Maynard
Du visste at denne dagen ville komme. Biblioteket kan ikke holde ut et år til med din parasittiske masse ved sin side, og det er nytteløst å hevde noe annet. Vi anser det som rett og rimelig å sende deg dette siste brevet, selv om det ikke vil forhindre det å bli advart om hva som er i ferd med å skje.
Vennlig hilsen Colin og Leonard
20. desember
Leonard.
Det som nå kommer, kan virke grusomt og fiendtlig for deg, men for oss er det bare en gjengjeldelse for de ti år lange angrepene på vår verdighet, sunnhet og helse som du har stått for.
Vi har til hensikt å gi biblioteket det du ønsket deg mest av alt, en ny og lys fremtid - om enn uten deg.
Med vennlig hilsen Maynard og Colin
De tre mennene innrømmet motvillig at inspektøren hadde et poeng. De hadde blitt utsatt for en slags "spøkefugl". Det forklarte også bildene de hadde fått tilsendt samme morgen, med krav om at de skulle innrømme hva de skjulte for offentligheten.
Inspektøren visste at han ikke kunne spørre dem åpent om hva hemmeligheten Advent ba dem avsløre var. Det kunne ikke være at de var sure på hverandre, for det var velkjent. Heldigvis sa en av dem det frivillig. "Vi skulle aldri ha gått med på å kjøpe den 'originale' Julesangen manuskriptet," sa Piper. "Til den prisen vi fikk, måtte det enten være falskt eller stjålet. Den Seaton-fyren er ikke til å stole på
"... Dennis Seaton?" spurte inspektør Twelvetrees.
22desember desember
Reinsdyr
Inspektøren brukte den neste morgenen på å prøve å finne et mønster i Advents handlinger som kunne hjelpe dem med å fange forbryteren, eller kanskje til og med klare å forpurre dem midt i en forbrytelse. Problemet var bare at Advent, i tillegg til å sende dem et julekalenderbilde klokken åtte hver morgen - og en urovekkende hang til sprengstoff - benyttet seg av en rekke forskjellige teknikker: datainnbrudd, innbrudd, bortføring, forfalskning ..
Over en omelett om morgenen påpekte dr. Harker at det var én ting de kunne prøve: Julekalendere hadde et forutsigbart utvalg av temabilder som de ville inkludere. Hun tvilte på at det kom til å dumpe ned en påskehare i innboksen hennes med det første - selv om hun kanskje ikke burde utfordre skjebnen, nå som hun tenkte på det. Etter hvert som måneden gikk, ble utvalget av mulige bilder mindre og mindre. Mens inspektøren stappet egg i munnen mellom slurkene av et ekstra sterkt krus kaffe, satte Harker og Twelvetrees sammen en liste over de mulige bildene som gjensto. Og den var ikke veldig lang: snøfnugg, pepperkakehus eller pepperkakemenn (kanskje usannsynlig etter Freda Watson-hendelsen), misteltein, kristtorn ... og reinsdyr.
Advent var faktisk ikke den eneste anonyme forbryteren i landsbyen. Siden 1. desember hadde en vandal sprayet reinsdyr over hele området. Og til stor irritasjon for Lady Miriam og de andre beboerne i bygda hadde dette også skjedd de to foregående desembermånedene. I motsetning til Advent var de ikke regelmessige, noen dager så de tre eller fire graffitibilder og andre dager ingenting i det hele tatt; det virket sannsynlig at de var mer opportunistiske enn mesterforbryteren. Selv syntes dr. Harker at de var et søtt innslag i den vanlige julestemningen i landsbyen, og i år syntes hun til og med at de var ganske betryggende. Et snev av det normale blant det ekstremt unormale. Inspektøren luftet en kort stund tanken om at reinsdyrgraffitimalerne kanskje var Advent selv, og at det hele var en del av en større plan, men dr. Harker var ikke sikker - og så kl. 08.00 dukket det opp et reinsdyrbilde i innboksen hennes. Skulle Advent gå etter vandalen?
"Jeg skal avhøre Dennis Seaton under advarsel i dag", fortalte inspektøren henne over frokosten. "Det dreier seg egentlig om det forfalskede manuskriptet han hjalp bibliotekarene med å kjøpe, men det er klart at vi kanskje kan få mer informasjon også. Vil du at kriminalinspektør Wolstenhome skal bli med deg for å finne reinkunstneren?
"Nei, jeg tror det blir lettere på egen hånd. Men hvis jeg trenger hjelp, "ringer jeg etter forsterkninger"!" sa hun og viftet med mobiltelefonen. Han himlet med øynene.
"Pass på at du ikke er for snill mot dem hvis du finner dem!" ropte inspektøren etter henne mens hun startet opp bilen. "Hærverk er en forbrytelse, og det gjør du klokt i å huske på!
Mange av innbyggerne hadde nå fri fra jobb, med unntak av alle de som jobbet i landsbyens turistbutikker og landemerker, og ikke minst de landsbyboerne som var involvert i teaterstykket, og som behandlet det med samme alvor som brannmenn på utrykning. Med tilstrømningen av feststemte turister var gatene i Candlestow fylt av mennesker som enten ikke ante hva som foregikk i adventstiden, eller som holdt maska. Hvis det var en stemning av engstelse, handlet det bare om å ikke bli oppdaget.
Dr. Harker mistenkte at reinsdyrvandalen var en eldre beboer, fordi graffitien vanligvis ble utført på dager med varmere, mindre vinterlig vær, mens andre, yngre graffitimalere hadde en tendens til å utnytte kaldt og mørkt vær, fordi det var færre mennesker til stede som kunne se dem gjøre det, og fordi natten tilførte en atmosfære av fare og mystikk som hun antok at de unge ville like. Men dette var selvsagt bare spekulasjoner.
Hun tok seg inn på en sjarmerende kaffebar i landsbyen og begynte å tenke over reinsdyrbevisene med en varm kjøttkake. Bygningene som ble utsatt for angrep, var gjerne butikker eller restauranter, og graffitien dukket som regel opp rett utenfor vinduene deres. Når det gjaldt reinsdyrene selv, hadde de et ganske sint og irritert uttrykk rundt øynene, og selv om dr. Harker i hemmelighet likte dem godt, visste hun at de skremte bort turistene. Hvem vil vel bruke pengene sine i en butikk når de blir stirret på før de i det hele tatt har kommet inn? Kunstneren brukte sannsynligvis en sjablong, og de brukte bare én farge maling - svart - noe som betydde at det tok noen sekunder å spraye et reinsdyr og så stikke av. Takket være Lady Miriam var det ikke akkurat noen overvåkningskameraer som kunne fange dem opp.
Etter å ha spist opp godteriet forlot dr. Harker kafeen og begynte å vandre rundt i landsbyen på jakt etter bevis. Hun støtte på forskjellige landsbyboere som gikk juleærend i ulike tilstander av hastverk og travelhet. Valerie Wilde så nok en gang ut til å ha det travelt og bar en stor eske nedover veien, men hun stoppet opp for å spørre dr. Harker om hun hadde sett "den rare nonnen" igjen. "Jeg aner ikke hvordan hun kan være mr Hollys datter!" sa hun lidenskapelig.
"Hvem har fortalt deg det?" spurte dr. Harker.
"Å, alle vet det, det er byens snakkis! Sa Valerie raskt, og forlot dr. Harker bak seg mens hun snakket.
Hun så en bandasjert Duncan Testwood ta seg en pint på The Drunken Duck, og en blek Liam Furth som handlet stearinlys på Candlestow Candles. Liam fnøs da han så dr. Harker, noe som virket litt urettferdig - det var jo ikke hun som hadde begravd ham.
Til slutt kom hun til en vegg der det var malt et reinsdyrgraffitibilde. Irriterende nok så det ut til å ha blitt malt på en av plakatene for teaterstykket. Det var vegg i vegg med Candlestows fremste båndforretning og skrått overfor en mann som ristet kastanjer på et bærbart kokekar. Kastanjemannen, som usannsynlig nok het Joey Chestnut, sa at han ikke hadde sett noen male den der oppe. "Det var noen unger som spilte fotball ved veggen, omtrent kvart på ti", sa han barskt. "Fru Joseph gikk forbi og jaget dem bort fra muren. Men jeg så ingen graffitimalere. Graffitimalere? Mr Lean prøvde å male over det. Han var inne i butikken sin inntil da, og sa at han gjemte seg der inne på grunn av røyken fra kastanjene mine, men det kommer ikke i nærheten av hans sted!
Eieren av båndbutikken, Sammy Lean, sa at han hadde oppdaget graffitien da han gikk ut med søppelkassene. "Jeg prøvde å male over, men jeg måtte tilbake til butikken, for ferievikaren min hadde sykmeldt seg. Jeg antar at du ikke har lyst til å prøve?
Dr. Harker ignorerte det siste spørsmålet og spurte: "Når var du ute og malte?
"Rundt 11-11.20. Jingle-jenta var der ute. Hun så også mørkt på det, men tilbød seg ikke å hjelpe meg," sa han og la armene i kors.
"Har kastanjemannen vært der i hele formiddag? Spurte dr. Harker.
"Joey? Ja, han har ikke flyttet seg fra det stedet," sa herr Lean og skar en grimase. "Han sa at han må holde fyr på den greia hele tiden. Han tilbød seg ikke å hjelpe til heller, selvsagt
Tilbake ute igjen og med blikket rettet mot veggen fikk dr. Harker en idé og ringte fru Kenwood, som hadde ansvaret for å henge opp plakater i dag. Dessverre kunne hun ikke huske når hun hadde hengt opp plakater i det aktuelle området, og heller ikke om hun hadde hengt dem opp før guttene hadde spilt fotball.
"Glem det," sa dr. Harker. "Jeg tror jeg kan finne ut av dette uansett
Hun mente at hun kunne se bort fra herr Lean og fru Kenwood, og ut fra de personene som var blitt navngitt i området, kunne hun finne ut hvem som var reinsdyrgraffitimaleren.
Med tanke på det du vet om folks handlinger og tidspunktene de skjedde på, hvem var i nærheten da reinsdyrgraffitien ble sprayet på veggen, og er derfor mest sannsynlig den skyldige?
9.kl. 45 - to gutter fra den lokale skolen spilte fotball.
? - Fru Kenwood henger opp en plakat for teaterstykket. Hun husker ikke om det var før eller etter fotballkampen.
11.kl. 20 - Herr Lean oppdager graffitien og begynner å male over den, men blir kalt bort.
A. Joey Chestnut, kastanjemannen
B. Fotballguttene
C. Jingle
D. Mandy Joseph
E. Sammy Lean
Dr. Harker gikk til Jingle's Belles og konfronterte den lille, smilende kvinnen med bevisene for konklusjonen sin. Jingle gjorde et stort nummer av at hun moret seg over doktor Harkers "spøk".
"Jeg, en graffitikunstner? Så morsomt! Hvorfor skulle jeg gjøre det?" sa hun med en fnising. "Jeg mener, hvis butikken min het 'Reindeer's Belles', kunne jeg kanskje bruke det som reklame ..
"Ganske dårlig for forretningen," sa dr. Harker. "Når jeg tenker meg om, er de fleste stedene som ender opp med å bli "tagget", rivaler av deg
"Jeg har ingen "rivaler"! Sa Jingle med et søtt smil. "Å, dr. Harker, jeg skulle ønske jeg hadde tid til å gjøre noe sånt. Den eneste personen i landsbyen som er mer opptatt enn meg, er Valerie Wilde
"Vel, som du vil," sa doktoren. "Men hvis du fikk et adventskalenderbilde av et reinsdyr i innboksen din i morges, ville jeg passet meg hvis jeg var deg. Det kan være en eller annen form for straff på vei mot deg. Du har vel ikke kjøpt noen nye spraybokser i det siste? Du bør kanskje være litt forsiktig med dem
Smilet forsvant ikke fra Jingles ansikt, men øynene hennes fikk et mer skeptisk uttrykk. Dr. Harker ønsket henne en god dag og gikk lystig sin vei, og en halvtime senere tok kriminalinspektør Wolstenhome Jingle i å forsøke å kvitte seg med en pose spraybokser på baksiden av supermarkedet.
23rd desember
Misteltein
Dr. Harker hadde vært fastlege i Candlestow i nesten førti år da hun gikk av med pensjon. Hun hadde tatt seg av innbyggerne gjennom skader og sykdom, sett barn vokse opp og bli voksne og foreldre, og sett noen av dem få barnebarn og til og med oldebarn.
Hun hadde også sett landsbyen gå fra å være et ganske nedslitt, men likevel ganske sjarmerende boligområde til det polerte turistmålet den hadde vokst til å bli under lady Miriams ledelse. Og selv om doktor Harker hadde bestemt seg for å trekke seg tilbake fra den tilsynelatende endeløse og til tider tragiske oppgaven med å holde alle landsbyens innbyggere friske, elsket hun Candlestow. Og det trodde hun virkelig at herr Holly også gjorde.
Da dr. Harker sendte inspektøren det siste bildet, en mistelteinkvist, avtalte han et møte med henne i kirkevergens hytte ved siden av kirken. Han hadde noe å vise henne.
Dr. Harker hadde vært der inne et par ganger, og det var så sjarmerende og autentisk som man kunne forvente. Den var fylt med gjenstander fra de mange forestillingene han hadde regissert av Julestjernen - og det var absolutt ingen spor etter hans teaterkarriere i London. "Dennis Seatons avhør i går var mer avslørende enn jeg kunne ha håpet", sa inspektøren mens dr. Harker så seg rundt. "Han påsto at han ikke hadde noe med manuskriptavtalen å gjøre, men da jeg nevnte Mr. Holly, ble han plutselig veldig snakkesalig. Han sa at herr Holly faktisk eide eiendom her i nærheten, kanskje til og med før han flyttet hit
"Er det sant?" spurte dr. Harker.
"Vi får egentlig ingen til å sjekke det - det føles som om alle er på juleferie. Men Seaton sa at Holly tilbød seg å selge eiendommen hans til ham
"Hmm ... så kanskje Holly ombestemte seg, og Seaton ... mislikte det?" sa dr. Harker.
"Det virker som et motiv, ikke sant?" sa inspektøren. "Ifølge Seaton var salget nesten fullført da herr Holly døde. Og nå påstår han at søster Mary har kommet til ham og sagt at hun har arvet eiendommen og vil kreve ham for ti ganger dens verdi
Dr. Harker var ikke sikker på om hun trodde på det. "Når sa han at hun henvendte seg til ham?" spurte hun.
"Saken er den at han sier at det var den 2. desember," sa inspektøren. "Det er fire dager tidligere enn hun påsto at hun kom til landsbyen
"Hvis vi tror på Seaton, selvfølgelig," sa dr. Harker.
"Det er sant. Men han sa også noe til meg om hvor han og herr Holly først snakket om dette Inspektøren pekte på et stort, innrammet bilde på veggen. Det var et kart over landsbyen. Det virket ganske gammeldags, men da dr. Harker så nærmere etter, la hun merke til avbildninger av moderne bygninger og hus, noen av dem til og med fra de siste par årene. Det minnet henne virkelig om noe.
"Har herr Holly tegnet dette?" spurte hun.
"Ja, sannsynligvis", sa inspektøren tilsynelatende likegyldig. "Det er ikke det som er interessant. Det er dette som er interessant Han fjernet bildet og avslørte at bak det var det et veldig lite håndtak som flukter med veggen. Han vred på det og trakk nedover, og en skjult dør åpnet seg og avslørte en liten, bratt trapp som gikk oppover. "Etter deg!" sa inspektøren med et glimt i øyet og var tydelig stolt av seg selv.
Dr. Harker gikk først, gikk forsiktig opp trappen og kom ut på et virkelig overraskende sted: Mr Hollys hemmelige hage! Det så ut til at han hadde en liten, skjult hage på toppen av hytta, usynlig fra bakkenivå. Mens hagearbeidet på kirkegården og andre steder definitivt var tradisjonelt og i tråd med Candlestows 1800-tallspreg, føltes denne hagen nærmest avantgardistisk med sin blanding av uvanlige kulturformer og planter.
Dr. Harker la også merke til noe hun syntes var viktig: En av de korte murene som avgrenset hagen, manglet en stor bit i midten. Det så nesten ut som om noen hadde snublet over muren - over kanten - og etterlatt den delvis ødelagt etter seg.
"Nei! Tror du det er her ...?" sa dr. Harker.
"Det er min antakelse," sa inspektøren. "Høyden på hytta stemmer overens med sårene han ble påført. Jeg tror det er sannsynlig at Advent dyttet ham ned fra hustaket og deretter flyttet liket til forsamlingshuset for å skjule dets eksistens
"Men hvorfor?" spurte dr. Harker. "Det var vel mer sannsynlig at han døde i fallet fra sitt eget hus enn fra hallen?
Inspektøren gikk bort til et veldig lite skur i hjørnet av hagen og åpnet det for å vise at det var tomt. Han gikk ned på kne og avslørte at det lå ødelagte elektriske ledninger i hjørnet, ødelagte og opprevne. "Jeg er ikke sikker, men jeg tror det var her han og Advent planla kalenderen. Kanskje det var en datamaskin her oppe også. Alt er selvfølgelig borte nå. Når betjentene som har ransaket dette stedet, er tilbake fra juleferien, skal jeg gi dem en tanke ..." Inspektøren sa at de skulle sjekke det hele for tekniske spor, men etter så lang tid og med nesten en måned med regn og snøfall hadde han ikke store forhåpninger om å finne noe.
Før de rakk å diskutere hva de skulle gjøre videre, ringte inspektørens telefon. Det var lady Miriam, og hun ville at de skulle komme til Lancaster House umiddelbart. Dr. Harker skulle egentlig ha vært på generalprøven på teaterstykket - men det burde lady Miriam også, og tonen hennes gjorde det klart at det var en instruks, ikke et forslag.
Snøen hadde sluttet å fyke da de kjørte opp til hovedporten til herskapshuset, og da Stuyvesant slapp dem inn, var den tidligere så sprudlende tonen hans erstattet av en dyster rynke i pannen. Lady Miriam satt i speilrommet og bladde i en fotobok. "Jeg fikk et av disse adventskalenderbildene i morges," sa hun mildt. "Misteltein. Jeg tror det refererer til en hendelse i fortiden min som jeg normalt ville valgt å glemme. Men med tanke på trusselen i e-posten om å holde på hemmeligheter, tror jeg det er motviljen mot å se sannheten i øynene som har ført oss inn i denne sørgelige situasjonen. Jeg hadde ingen anelse om at så mange av innbyggerne i landsbyen min hadde skjulte overtredelser
Hun blar til en side i boken og viser dem et bilde av seg selv som ung på 1980-tallet, et vilt punkbarn som ser inn i kameraet med et ansikt fullt av hånlig forakt. "Jeg gjorde opprør mot foreldrene mine og alt de sto for, på en måte som jeg syntes var fryktelig original. Det var slik jeg møtte Mr. Holly. Han var en like stor bråkmaker som jeg var på den tiden, bare i større skala, kanskje. Han hjalp meg til å innse at opprøret mitt på sin egen måte var enda mer forutsigbart og klisjééd enn livet på herregården. Og da Humphrey kom, ja, da bestemte jeg meg for å komme tilbake til Candlestow og omfavne det
Hun vendte seg mot et bilde fra 1990-tallet, der forvandlingen til legemliggjøringen av overklassens ynde var komplett. Hun hadde et ettertenksomt, nesten melankolsk uttrykk i øynene da hun husket årene som var gått. Hun fortsatte: "Candlestow hadde ironisk nok vært i sitt eget slags opprør på 1970-tallet, da et kunstnermiljø flyttet hit og skapte et slags bohemsk fristed, i hvert fall i noen år Lady Miriam smilte lett. "Restene av det miljøet var fortsatt her da jeg satte i gang med å blåse nytt liv i landsbyen, og de fleste av dem endte opp med å slutte seg til ideen min, som Valeries foreldre Greg og Cynthia Wilde, og gode, gamle Millie Fromer. Det var faktisk på julefesten til familien Wilde at ... hendelsen skjedde
Lady Miriam forklarte at hun hadde hatt en "flirt" med en gift mann på julebordet deres i 1995. Hun nektet å forklare hvem det var, men insisterte på at det var en engangsforeteelse som aldri skulle gjentas. "Jeg må innrømme at jeg har holdt på hemmeligheten altfor lenge - både for Humphreys skyld og for min egen. Det er ikke noe jeg ser tilbake på med glede, men jeg antar at det på en måte var de siste restene av mitt yngre jeg, som ønsket å "gå ut med et smell". Jeg aner ikke om dette hjelper dere i det hele tatt, men jeg nekter å bli holdt som gissel av denne forferdelige fremmede," sa lady Miriam, da hun endelig snudde seg bort fra fotoalbumet og så dem begge inn i øynene. "Morderen vil kanskje at jeg skal fortelle dere mer - at min mest uhyggelige hemmelighet skal spres over hele landsbyen som intet annet enn sladder - men det vil jeg ikke bøye meg for. Dere vet at det har skjedd, og jeg vil ikke fortelle dere mer
Dr. Harker var sikker på at lady Miriam kom med noen svært interessante kommentarer, men hun hørte henne nesten ikke. Lady Miriam husket det kanskje ikke, men hun hadde vært der den kvelden, og hun husket den festen ganske godt. Ikke bare hadde hun tilbrakt store deler av kvelden med å føle seg malplassert i sin håndstrikkede julegenser, mens resten av selskapet glitret i glitrende kjoler og skinnende sko, men hun hadde også blitt tilkalt senere på festen da et stygt tilfelle av matforgiftning hadde slått til. I et forsøk på å finne den mistenkte årsaken til forgiftningen hadde hun laget en praktisk katalog over alle gjestenes bevegelser og hva de hadde spist den kvelden. Heldigvis hadde hun unngått den eggelikørmarinerte skinken uansett ..
Hvem var alene med lady Miriam på et sted der de ikke ble observert, og dermed kunne ha en ulovlig omfavnelse, basert på gjestenes bevegelser og hvor de befant seg i løpet av festen?
Festgjestene:
Greg Wilde - medeier av Wilde's Wixies
Cynthia Wilde - medeier og produsent av Wilde's Wixies
Lady Miriam Lancaster - Lady av herregården
Sir Humphrey Lancaster - Herregårdens herre
George Stones - Greg og Cynthias regnskapsfører
Dennis Seaton - fremadstormende forretningsmann
Mary Joseph - Mandy Josephs mor
Joe Joseph - Mandy Josephs far
Dr. Harkers beretning om gjestenes bevegelser fra kl. 20.00 til 21.00:
Greg Wilde var i grovkjøkkenet i ni minutter. Deretter gikk han inn i spisestuen i tjue minutter, før han vendte tilbake til grovkjøkkenet fra ca. 20.30 til 6 minutter på 9, da han gikk til solrommet.
Cynthia Wilde var i spisestuen i fem minutter, så tok hun med lady Miriam for å se på verkstedet. De var borte i seks minutter. Etter det var hun sammen med Greg i grovkjøkkenet i 20 minutter, før hun gikk til solrommet resten av tiden.
Lady Miriam var i spisestuen i fem minutter før hun gikk av gårde med Cynthia. Deretter gikk hun på toalettet i rundt 8 minutter, før hun gikk til arbeidsværelset klokken 20 over 8. Et kvarter senere var hun i solrommet i 5 minutter, før hun gikk til spisestuen i ytterligere 5 minutter. Hun gikk inn i grovkjøkkenet for å ta en drink, og så var hun tilbake i solrommet fra kl. 20.51 til 21.00.
Sir Humphrey var i solrommet, og gikk deretter på toalettet fra kl. 20.29 til 20.37, hvorpå han returnerte til solrommet for resten av selskapet.
George Stones var i spisestuen i 23 minutter, og hevdet deretter at han måtte gå i all hast. Han forlot huset via solrommet, entreen og vestibylen.
Dennis Seaton var på toalettet til klokken 10 over 8, deretter gikk han til arbeidsrommet i en halv time. Deretter oppholdt han seg i entreen i 11 minutter, og så var han på verkstedet til klokken 9.
Maria Josef var i solrommet hele tiden, fra kl. 20 til 21.
Joe Joseph var i solrommet til kl. 20.18, da han gikk for å se på verkstedet, deretter gikk han til spisestuen etter ca. 22 minutter. Deretter var han i arbeidsrommet fra kvart på ni til 21.
Lady Miriam hadde vært utro mot sin mann med Greg Wilde. Dette kunne forklare hvorfor Greg hadde forlatt landsbyen noen dager senere, for aldri å komme tilbake. Da de alle reiste sammen til generalprøven, minst en time forsinket, innså dr. Harker noe: Dette forklarte Valerie Wildes fiendtlighet mot lady Miriam. Og sjokkerende nok tydet det til og med på at Valerie var sterkt mistenkt for å være Advent. Hva kunne vel være en bedre hevn enn å bringe skam og skandale over det stedet lady Miriam hadde skapt? Det eneste problemet var at Valerie som kjent alltid var svært opptatt med å lage og selge Wixies - hun hadde vel ikke tid til å forsøke å myrde flere mennesker, særlig ikke på den travleste tiden av året?
Generalprøven var på mange måter en katastrofe, med replikker som gikk tapt, ødelagte rekvisitter og åpen fiendtlighet mellom flere av skuespillerne og crewet. Men for dr. Harker, som hadde vært gjennom alt hun hadde sett i løpet av denne måneden, var det som å se vann på gåsas rygg.
Hun kom hjem sliten og frustrert. Til tross for den store mengden informasjon de hadde funnet de siste par dagene, følte hun seg ikke nærmere å finne ut av Advents identitet, og i morgen var det julaften. Hun satte seg foran den bærbare datamaskinen og svarte panikkslagne e-poster fra ulike komitémedlemmer om den kaotiske generalprøven, da det plutselig, klokken 20.00, plinget til med en ny e-post. En anonym e-post med et bilde av en adventskalender. Det er vel ikke sant? Hun kunne se et bilde av en innpakket gave i forhåndsvisningen - og et sekund senere var e-posten borte!
Hun hadde ikke innbilt seg det, det var hun sikker på. Hun hadde hørt at det fantes måter å "fjerne" en e-post på når den allerede var sendt ut. Var det mulig at Advent ved et uhell hadde sendt henne morgendagens bilde? Hun hadde ikke åpnet den, så hvis dette var ekte, og Advent ikke visste at hun hadde sett den, kunne de for første gang faktisk ha fått forhåndsvarsel om offeret.
Dr. Harker ringte inspektøren. De hadde en jobb å gjøre.
24den desember
Til stede
Allerede som barn hadde ikke Dr. Harker likt julaften noe særlig. Foreldrene hennes varforeldrene hennes var ulykkelige, og selv om de gjennom det meste av julesesongen lot som ingenting, var det uunngåelig at spenningene tilspisset seg den 24. desember, etter alt stresset med forberedelsene, og at de kranglet foran juletreet. På selve den store dagen lot de som om de var lykkelige, men hun visste at det hele var falskt.
Hun hadde aldri ønsket det for sine egne barn, og mannen hennes, Thomas, hadde vært en god mann. Sønnen hennes var stille og metodisk, og han hadde alltid elsket julen med en enkel glede. Da Thomas døde, visste hun at julen aldri kunne bli som før. Hun giftet seg på nytt og håpet at hennes nå voksne sønn en dag skulle komme hjem til henne til jul igjen, for å prøve å gjenskape barndommens magi, men han tilga henne aldri for at hun hadde gått videre. Han kom ikke engang i begravelsen til hennes andre ektemann. En stund trodde hun virkelig at de aldri mer skulle få feire jul sammen igjen. Det er rart hvordan ting ordner seg, tenkte hun.
Dagen i dag kom til å bli veldig interessant og også ganske travel. Det viktigste var selvsagt forestillingen av Julestjernen. Dr. Harker hadde hjulpet til med å berolige nervene til flere av komitémedlemmene, deriblant Mandy Joseph, som var på krigsstien når det gjaldt Dennis Seaton. Han klaget fortsatt over mangelen på flyging under lord Frosts dramatiske ankomst, men det var rett og slett ikke mulig å bruke wire-flygeranordningen etter det som hadde skjedd tidligere i måneden. Hun innrømmet at det var langt fra ideelt at han løp videre med armene utstrakt, men de måtte klare seg med det - akkurat som de hadde gjort med det delvis brente settet og de brukte kostymene (etter at Fredas sønn hadde mistet originalene mens han fraktet dem rundt i Candlestow).
Inspektøren hadde kommet for å besøke dr. Harker samme morgen, men fant kjøkkenet hennes fullt av komitémedlemmer som brukte det til å male om flere rekvisitter etter et uhell i gårsdagens øvingslokale, der en hel boks med maling hadde blitt veltet over dem.
"Er alt ... klart til senere?" spurte hun ham stille. Hvis de andre komitémedlemmene syntes inspektørens tilstedeværelse var merkelig, nevnte de det ikke.
"Ja, det er det. Er du sikker på at vår ... venn ikke vil gjøre noe før etter forestillingen?" sa inspektøren.
"Jeg tror de vil vente, de vil ikke bli ... stilt i skyggen," sa dr. Harker. "Med mindre vi har feilberegnet, og det kommer til å skje på selve utstillingen, men det tror jeg ikke vi har
Da dr. Harker kom til forsamlingshuset, var det et forutsigbart kaos der folk løp rundt for å få på seg kostymer, sjekke at alt var på plass og gjøre salen klar for det største publikummet de noensinne hadde hatt. Vanligvis var det stort sett fullt, men i år hadde de, på grunn av Mr Hollys bortgang og komiteens forsøk på å gjøre stykket mer kommersielt, vært nødt til å doble antall stoler og til og med (for en rabattert pris) plassere et par personer på kjøkkenet, der de kunne se gjennom serviceluken.
Snart nok begynte publikum å strømme inn, de fleste begeistret og pratsomme. For hennes egen del inneholdt Dr. Harkers spente forventning en ganske tung understrøm av frykt.
Første akt gikk imidlertid strålende. Replikker som hadde gått glipp av dagen før, ble truffet med forbløffende presisjon, replikkene og skuespillet fra skuespillerne fikk en helt ny energi, og Dennis Seaton var en strålende skurk, snerrende og bartevridende som den beste.
I pausen så regissør Lily Franzen, som var med for første gang, både utrolig stresset og ganske lettet ut over hvor bra første halvdel hadde gått, selv om hun jobbet på spreng for å få alle på plass til 2. akt. "Vi er noen minutter forsinket, så vi må kutte et av versene fra barnas "Snømannen"-sang"," sa hun raskt.
Mandy Joseph ristet på hodet. "Det kan vi ikke. Tristram og Emma har brukt lang tid på å lære den utenat!" sa hun i protest. "Den vil uansett ikke gi mening uten alle versene. Det er som de tolv juledagene
Plutselig var det som om en lyspære gikk opp i hodet på dr. Harker. En festlig, blinkende en, som et julelys. "Du ville ikke utelatt noe av det med mindre du virkelig måtte!" sa hun, delvis til seg selv, delvis til Lily og Mandy. "Man må ha en veldig god grunn ..." De nikket begge to, men hun kunne se på blikket hennes at de var forvirret.
Hvis advent skulle slå til, var det mest sannsynlig i andre halvdel, men om noe gikk det bedre enn i første akt. Publikum ble rørt til tårer av forestillingene, og da Lady Miriam kom på scenen som julestjernen i finalen, førte folks nostalgi og minner om Mr Holly til en stormende stående applaus som varte i hele fem minutter.
Skuespillerne og crewet var fulle av mestringsfølelse da de satte kursen mot The Drunken Duck for skuespillernes etterfest. Bare Mandy unnskyldte seg, for hun måtte hjem for å hente takkegavene til regissøren og skuespillerne, og gjorde et poeng av å fortelle alle at hun hadde glemt dem ved døren hjemme i all hastverket.
Da Mandy kom hjem, følte hun seg ekstremt nervøs. Hånden hennes skalv da hun dreide nøkkelen i døren, og ut av øyekroken fikk hun øye på en skikkelse kledd i mørke, ubestemmelige klær som lurte ved siden av verandaen.
Før hun rakk å rope, dukket tre politibetjenter opp fra skjulestedene sine og kastet seg over skikkelsen. På den andre siden dukket også inspektør Twelvetrees og doktor Harker opp, ganske forbløffet over sin egen suksess.
Så snart adventskalenderbildet av en gave hadde dukket opp i innboksen hennes i går kveld, hadde dr. Harker hatt en anelse om hvem det kunne dreie seg om. Mens alle pleide å gi gaver i julen, var Mandy Joseph beryktet for en av de største julesyndene - å regifting.
Nesten alt Mandy fikk, kunne forventes å gå videre til noen andre året etter, eller noen ganger til en bursdag eller annen begivenhet. Folk sa at hun bare kunne holde liv i lysbutikken sin fordi hun aldri trengte å ta hånden i lommen for å kjøpe gaver. Inspektøren ringte Mandy, og sammen hadde de planlagt en aksjon, men den ville selvsagt bare bli gjennomført hvis Mandy fikk julekalenderbildet i innboksen sin samme morgen.
Klokken 08.00 hadde dr. Harker mottatt bildet, og det samme hadde Mandy, så operasjonen var i gang: Advent og Eva var i gang. Og nå hadde de den mistenkte i håndjern.
"Hva er det dere gjør? Slipp meg!" sa en velkjent, avkuttet stemme, og politimannen trakk ned den store hetten på skikkelsen og avslørte ... lady Miriam Lancaster!
Alle var lamslåtte. Politiinspektør Twelvetrees klarte knapt å komme seg gjennom politiets advarsel da han arresterte Candlestows mest prominente borger for hærverk, eiendomskrenkelse og drap. Og ingen var mer sjokkert enn dr. Harker.
Noen timer senere satt lady Miriam i en celle, og inspektøren var fullstendig overbevist om hennes skyld. "Det er helt logisk", sa han til dr. Harker mens hun satt ved skrivebordet hans på Acmouth politistasjon. "Lady Miriam skapte Candlestow som den perfekte landsbyen, og likevel insisterte alle disse uperfekte menneskene på å ha hemmeligheter, begå forbrytelser og tråkke over streken. Hvorfor ikke slå seg sammen med hennes gamle venninne for å få dem på rett kjøl ved å gjøre dem redde?
Men til tross for at han tilsynelatende hadde tatt lady Miriam på fersk gjerning, var dr. Harker ikke overbevist. "Hun har så mye makt og innflytelse her. Tror du virkelig at hun trenger å gjøre dette for å få viljen sin? Og omgås folk som Van Nuys?
"Du husker vel at hun var et vilt barn, en punker. Hun hadde nok en mørk side som hun ikke ga uttrykk for i årevis. Og se på dette Inspektøren rakte henne en rettsmedisinsk rapport. "Det er en fiberanalyse fra innsiden av den gummistøvlen du fant under julesangfesten, den støvlen du sa tidligere hadde tilhørt herr Holly. Den bekrefter at silkefibrene fra innsiden stemmer nøyaktig overens med lady Miriams strømper
"Slikt kan jo forfalskes," sa dr. Harker, fast bestemt på å følge magefølelsen sin.
"Jeg er sikker på at alt vil bli oppklart," sa inspektøren og rynket pannen. "Du trorally tror ikke hun er skyldig?
"Det eneste jeg tenker er ... alle de tre andre mistenkte har grunner til å hate lady Miriam og vil ha henne ryddet av veien. Søster Mary misliker at hun hjalp faren hennes med å "flykte" fra livet og familien i London. Dennis Seaton ønsker å overta landsbyens eiendommer, som for det meste tilhører Lancaster-slekten. Og lady Miriam hadde en affære med Valeries far som kan ha ført til at han forlot hjemmet
Inspektøren nikket samtykkende. "Det er sant. Men det ville vel også gi henne grunn til å gå etter dem eller prøve å legge skylden på dem?
"Hva har hun sagt?" spurte dr. Harker.
"Ikke så mye. Hun later som om hun er sjokkert, og sier at hun har fått en beskjed om å møte Mandy Joseph der
Kriminalbetjent Wolstenhome kom inn på kontoret med noe i en stor, gjennomsiktig pose. "Sir, vi fant dette da vi gjennomsøkte lady Miriams arbeidsværelse Det var det adventskalenderen. Den som herr Holly hadde laget og fotografert. Inspektøren ga dr. Harker et vitende blikk. Men for legen beviste dette bare lady Miriams uskyld ytterligere.
Når du ser på politirapporten og materialet og bevisene som er samlet inn fra Lancaster House og lokale radioprogrammer, kan du finne de syv grunnene til at lady Miriam til slutt ikke hadde noe alibi?
13. desember: Pieter Van Nuys myrdet, dødstidspunkt ca. kl. 21.00. Lady Miriam var på vei hjem fra et arrangement i Candlestow og skulle ha vært hjemme ca. kl. 20.45. Ifølge butleren hennes kom hun imidlertid hjem kl. 21.24 og hevdet at hun hadde gått seg vill, selv om hun hadde bodd i området i flere tiår.
16. desember: Farlige feller legges ut langs stien og utenfor husene i Ahlberg Close ca. kl. 15.00. Lady Miriam skulle delta på julesangen, men hevder hun fikk beskjed om at den var avlyst. Sangerne forteller at hun ringte dem med skurrende stemme og sa at hun hadde vondt i halsen og ikke kunne komme. Beskjeden kunne lett ha vært skrevet av henne selv.
17. desember: Deler av barnearrangementet på The Old Toy Factory blir sabotert for å gjøre det farlig, sannsynligvis ca. kl. 13.45. Lady Miriam skulle lese historier for barn på Lancaster Library, men får beskjed om at den lokale barnebokforfatteren Bethany Bryant skal gjøre det i stedet. Bethany Bryant ser imidlertid ikke ut til å eksistere, bortsett fra en referanse til henne på lokalradioen, og ingen dukket faktisk opp på biblioteket.
19. desember: Freda Watson ble overfalt og tvunget inn i et pepperkakemannkostyme hjemme hos seg selv ca. kl. 13.13. Lady Miriam hevder at hun var alene hjemme på dette tidspunktet. Sir Humphrey var på besøk hos en venn. Hennes butler, Stuyvesant, skulle ha vært til stede, men søsteren hans i Acmouth var blitt syk, og han dro for å besøke henne.
20. desember: Charlie og Carol Spearman ble angrepet og festet sammen av en sprengladning i en overdimensjonert julekjeks kl. 10.30. Lady Miriam hevder at hun besøkte et kunstgalleri i Acmouth for å se på keramikken til en lokal kunstner. Ingen av de tilstedeværende kjente eller gjenkjente henne, og overvåkningskameraet var blokkert av noe som så ut som et snøfnuggmønster.
21. desember: De forfalskede brevene som fikk de tre bibliotekarene til å gå til aksjon, ble levert i innboksen deres på biblioteket ca. kl. 07.45. Lady Miriam hevdet først at hun lå til sengs og at mannen hennes var til stede, men så husket hun at han ikke var der da hun sto opp og kom tilbake senere, så hun har ikke noe alibi for dette tidspunktet.
22. desember: Jennifer "Jingle" Harpenden finner en pakke med spraybokser som hun trodde hun hadde bestilt, på dørterskelen like etter kl. 07.00. En av boksene var utstyrt med en felle som skulle eksplodere. Lady Miriam sier at hun tilbrakte morgenen sammen med sir Humphrey, men han sier at han ikke kan bekrefte at dette var tilfelle.
16. desember
Kjære lady Miriam,
Vi har dessverre måttet utsette kveldens julesang, selv om det er med tungt hjerte. en rekke sangere har
det ser ut til å være en ekkel virus som går rundt, det ødelegger de eldre medlemmene.
Vi vil forsøke å samle en annen gruppe til senere denne uken. Beklager igjen.
Din trofaste tjener,
Mandy Joseph
Sir Humph, jeg ville bare si at jeg så en rødrygget tornskade borte ved Finneston Copse.
Skål, gamle bønne! (Eller unge bønne?) Jeg skal dra, må huske å si fra til Mirry.
Utskrift fra Candlestow Radio, Rob Cadogans morgenshow, 16. desember kl. 8.45
HM: ... vannmyndighetene sier at forurensningen i elven Eck ikke er giftig, men innbyggerne rådes for øyeblikket til å koke alt vann fra springen før det drikkes. Det var nyhetene, jeg er Henry Moore.
RC: Takk Henry, nå går vi over til Billie Furth for trafikkrapporten..
BF: Takk Rob, ikke så mye annet å rapportere enn at det er litt isete forhold på veiene nord for landsbyen. En vandal har imidlertid lagt store snøflak av metall over veiskilt og overvåkningskameraer. Et par av dem ble funnet for tre dager siden, og politiet sier at de overvåker situasjonen, og hvis du ser noen, vennligst rapporter det på nettet.
RC: Takk Billie, håper de tar dem. Nå har vi noen interessante nyheter, for Lady Miriam kan visstnok ikke holde lesestunden for barn på Lancaster bibliotek, men den lokale barnebokforfatteren Bethany Bryant har steppet inn. Hun har blant annet skrevet bøkene Eddie, alven som elsket fare og Tricky, den lure padden. Har du lest noen av dem, Billie?
BF: Det kan jeg ikke si at jeg har, men det er fint at hun har trådt til.
Inspektøren var fortsatt skeptisk. Han var splittet mellom det enkle i at lady Miriam var skyldig, og det spennende alternativet at de slapp å stille landsbyens elskede matriark for retten. "Så hva gjør vi?" spurte han legen.
Dr. Harker kikket på adventskalenderen. Både dag 13 og 25 var åpne, men bildet på dag 13 var revet ut, vandalisert. Men det var for sent - Advent hadde ved et uhell begått en stor feil, og ingenting de gjorde nå, kunne gjøre den ugjort. Men denne gangen måtte hun være sikker. Hun måtte se ansiktet deres når hun forklarte det hele. "Har dere ... planer for i morgen?" spurte hun inspektøren.
25den desember
Holly
Snøen som hadde holdt seg unna i noen dager, var tilbake med full styrke. Store, vakre flak drev ned over himmelen. Candlestow så ut som den perfekte julebyen lady Miriam alltid hadde sett for seg - noe som var ironisk, siden hun skulle tilbringe første juledag i en fengselscelle. Dette var selvfølgelig ikke allment kjent, både for å bevare hennes mulige uskyld og for å unngå å traumatisere landsbyen som nærmest forgudet henne.
Det dukket selvsagt ikke opp noe bilde av adventskalenderen i innboksen til dr. Harker denne morgenen, men hun hadde sett den åpne 25. luken på den faktiske, fysiske kalenderen som herr Holly hadde laget. Det var en kristtornkvist. Hans siste handling skulle bli å avsløre seg selv som arkitekten bak hele planen.
Dr. Harker hadde endelig forstått hans sanne motivasjon. Frem til nå hadde hun opptrådt som detektiv, som redningsmann og som landsbyboer, men det var først da hun tenkte på sitt arbeid som lege at hun innså sannheten.
Da herr Holly flyttet til landsbyen, hadde lady Miriam ordnet en privatlege til ham, og etter at søster Mary hadde avslørt hans sanne identitet, hadde doktor Harker trukket i noen tråder og fått tilgang til legejournalen hans. Hun hadde bare hatt kort tilgang til dem gjennom en tjeneste fra en gammel kollega, men hun kunne lett se de mange tiårene med journaler som viste hans vitale tegn, og det hadde skjedd et dramatisk skifte mellom tiden i London og tiden i Candlestow. Før han kom hit, var hjertet hans ustabilt, på randen av kollaps, satt på prøve av stress, narkotika og alkoholmisbruk. Etterpå var han rolig og sunn. Noen vil kanskje til og med si at det at hemmelighetene hans ble avslørt, hadde reddet livet hans.
Holly var mye lykkeligere i sitt liv som enkel kirkeverge enn han noen gang hadde vært som prisbelønt, berømt dramatiker. Så hvorfor skulle han ikke ønske å gi den samme gaven til andre? Befri dem fra byrden av å bære på hemmeligheter? Og det måtte bli denne julen, for den siste medisinske rapporten viste at herr Holly bare hadde noen måneder igjen å leve.
Tankene hennes var fulle av tanker om herr Holly, men dr. Harker hadde ikke tid til å dvele ved alt dette. Det var mat å lage, drinker å blande. Det var første juledag, og hun hadde besøk.
Dennis Seaton var den første som ankom. "Jeg ble litt overrasket over at du inviterte meg på en drink før middagen, doktor", sa han mens han rakte henne en billig flaske roséviné. "Du vil vel be om unnskyldning for trakasseringen, antar jeg
"Noe i den stilen," sa hun med et smil.
Valerie Wilde var nestemann ut. "Jeg kan ikke bli lenge, jeg må besøke mamma," sa hun. "Du vet hvordan det er
"Det gjør jeg," sa dr. Harker.
Den neste var søster Mary. Hun sto i døråpningen med sitt beste rolige smil. "Min orden pleier ikke å feire jul på denne måten," sa hun. "Men jeg følte at jeg skyldte deg dette, for alt du har gjort
"Du aner ikke halvparten!" sa dr. Harker muntert og rakte henne en bolle med peanøtter.
Alle gjestene var overrasket over at det ikke var flere til stede på dr. Harkers improviserte fest, og de virket irriterte over å se hverandre. Men det var ingenting i forhold til deres reaksjon på hennes fjerde og siste gjest: Inspektør Twelvetrees.
"Er det vanlig at dere får besøk av politifolk på julebord?" spurte Dennis Seaton med en spøkefull stemme.
"Nei, egentlig ikke," sa dr. Harker. "Det er altfor lenge siden sist Og hun ga inspektøren en stor klem.
"Kutt ut, mamma!" sa han og rettet på slipset. "Jeg kunne myrde en kjøttkake Det var en anspent forsamling da inspektøren kom inn i rommet.
"Jeg er redd dette er litt mer enn en drink før middagen," sa dr. Harker. "Faktum er at en av dere drepte herr Holly og Peter Van Nuys, og forsøkte å drepe eller skade flere titalls andre mennesker. Så lurte dere Lady Miriam. Dere trodde dere ikke kunne spores, men ikke engang dere innså betydningen av bildene dere sendte. I forsøket på å beskytte din egen personlige hemmelighet malte du ironisk nok en stor skyteskive rett i pannen på deg selv
"Ikke ta det ille opp, kjære, men hvem har valgt deg til dommer og bøddel? Du er bare en lege. En tidligere lege, faktisk!" sa Dennis Seaton barskt.
Dr. Harker tok en pause. Han hadde et poeng.
"Det er sant at hun ikke har noen autoritet her," sa inspektør Twelvetrees. Moren sendte ham et rart blikk på dette punktet. "Men herr Holly bestemte at det var hun som skulle få julekalenderbildene. Og jeg tror det er fordi hun, i likhet med ham, elsker Candlestow, stedet, menneskene, og hun ser hvordan alt henger sammen. Hun ser også feilene og problemene, og hun forstår hvordan de gjør det vakrere, på sin egen måte. Hun ser det store bildet
Dr. Harker nikket til inspektøren, og han trakk frem et sammenrullet stykke pergament og åpnet det for å avsløre kartet som Mr. Holly hadde tegnet over Candlestow. Sammen med en liste dr. Harker hadde laget over alle ofrene de siste ukene, kunne de kanskje ha svaret.
Hvem av de tre mistenkte er Advent? Først skal dere matche hvert av stedene i landsbyen med den dagen de ble angrepet av Advent.
Ved hjelp av det du vet om bildene i adventskalenderen, herr Hollys kart over landsbyen og det merkelige tilfellet med Van Nuys' ubrukelige tilståelse på dag 13, kan du finne ut hvem som må være mesterforbryteren? Når du tror du har løst mysteriet om Advents sanne identitet, kan du bla videre ..
"Mr Holly var en snill mann", sa dr. Harker. "Og han var også en grusom, satirisk spøkefugl. Begge deler kan være sant. Han designet en spesiell, spesialtilpasset adventskalender, fylt med små julebilder, og hvert av dem var knyttet til hemmeligheten til en beboer i Candlestow
Inspektøren åpnet mappen sin og tok frem en rekke utskrevne julekalenderbilder, som han spredte ut på kartet.
"Men han hadde et lite ekstra triks i ermet. En hemmelig julegave, så å si. Fordi plasseringen av hvert vindu, hver hemmelighet i kalenderen, nesten nøyaktig på linje med hvor hjemmet eller forretningen til personen som hadde hemmeligheten i kalenderen, befant seg.'
Hun flyttet rundt på bildene på kartet. "1. desember, julekubben, er på linje med Hunnam-søstrenes ullbutikk. 2. desember, snømannen, som skal stå oppå slakterbutikken. Og så videre, helt frem til 25. desember, der kristtjørnen, ikke overraskende, kommer på linje med Mr Hollys egen hytte
Ingen våget å si noe.
"Men vi har et gap, ikke sant? Den 13. desember fikk jeg ikke tatt noe bilde. Først trodde vi det var fordi Peter Van Nuys var den skyldige, men da han døde og bildene fortsatte, skjønte vi at det var et knep for å selge løgnen om at han sto bak hele komplottet. Men ville noen som Advent virkelig gjøre det? Avslutte sin forseggjorte plan halvveis, med tolv bilder til å sende? Latterlig
Dr. Harker tok en slurk av vinen. "Jeg kom faktisk på det i pausen av stykket i går. Barna ville ikke bare synge en del av sangen de hadde brukt uker på å lære. Og adventskalenderen ville ikke ha lagt ut en ufullstendig kalender, med mindre de virkelig, virkelig måtte. Og det gjorde du. For 13. desember-bildet kunne vel ikke sees av oss? Dag 13 var din hemmelighet. Er det ikke riktig.. Valerie Wilde?'
Valerie gjorde store øyne da hun endelig innså feilen sin.
Dr. Harker pekte på det store hullet mellom julekalenderbildene. "Jeg antar at herr Holly insisterte på at du skulle avsløre din egen hemmelighet på en av dagene - kanskje til og med fordi han aldri hadde tenkt at folk skulle få vite at du var innblandet. Og så, etter at du hadde drept ham, visste du at du ikke kunne sende ut bildet fra dag 13, fordi det inneholdt en hemmelighet som ville få oss til å innse sannheten. Hva var det, noe som viste at du faktisk ikke lager Wixies for hånd?
Valerie forble taus, men øynene hennes brant av hat.
Inspektøren benyttet anledningen. "All den ekstra tiden du har til overs, kunne du bruke til å planlegge og i hemmelighet gå rundt i landsbyen og sette opp feller og kidnappe folk for å straffe dem for hemmelighetene deres," sa han.
"Kanskje du prøvde å tegne eller male din egen versjon av Dag 13," sa dr. Harker. "Du trodde vi ville skjønne at den var byttet ut, så du fant på et latterlig og grusomt alternativ: Du ville få Van Nuys til å tilstå, selv om du visste at vi ville skjønne at han løy. Så ville du avskjedige ham og fortsette. Men du innså ikke at Mr Holly hadde designet adventskalenderen slik at den passet med landsbykartet, og ved å fjerne din egen hemmelighet, fremhevet du din egen butikk: Wilde's Wixies ble din undergang
Valerie ble knallrød i ansiktet og eksploderte av sinne. "DEN DUMME, GAMLE TOSKEN! Med sine sleske, smarte triks!" ropte hun. "Jeg burde ha visst at han ville komme med en siste liten spøk. Dere trodde jo alle sammen at han nærmest var julenissen, men jeg visste hvor overlegen han var over dere alle sammen. Han hatet svakheten deres, løgnene deres. Og han hatet meg også, det merket jeg! Men jeg kunne ha vært ham! Søster Mary så sjokkert på Valerie, i erkjennelsen av at denne kvinnen hadde drept faren hennes.
"Hvis ikke den hurpa Lady Miriam hadde ødelagt familien min, kunne jeg ha forlatt dette forferdelige stedet og dratt til byen, slik Holly gjorde," sa Valerie og skrudde opp adventskalenderbildene med hendene. Men pappa dro, og mamma mistet grepet, og jeg endte opp med å drive den dumme butikken!
Søster Mary begynte å bevege seg langsomt mot Valerie.
"Alle trodde jeg elsket det, å videreføre familietradisjonen. Bare Holly kunne se hvor ulykkelig jeg var. Hvor fanget jeg var. Så da han kom til meg og ba om hjelp med planen sin, grep jeg sjansen. Stikke folks løgnaktige ansikter i deres egne hemmeligheter. Og så i julen, den falskeste tiden på året Valerie fikk et merkelig uttrykk i ansiktet, en blanding av tristhet over sin egen situasjon og et levende sinne. "Men så begynte han å si at det ikke handlet om straff, men om å "frigjøre mennesker". Da skjønte jeg at han var en like stor løgner som dem. Jeg hadde sett skuespillene hans. Jeg visste at han ville at folk skulle få konsekvenser for det de gjorde
"Og så drepte du ham?" spurte dr. Harker.
"Det var et uhell. Helt til det ikke var det," sa Valerie. "Jeg kunne sikkert ha trukket ham tilbake etter at jeg dyttet ham ... men jeg lot ham falle. Det var ikke med vilje; vi hadde kranglet om kalenderen. Jeg dyttet ham, og han vaklet på kanten et øyeblikk. Og så var han borte. Etterpå innså jeg at jeg fortsatt burde gjennomføre planen vår - men nå kunne jeg gjøre det slik han egentlig ville, selv om han ikke ville innrømme det
Og hun smilte et forferdelig glis, et syn som dr. Harker ville huske til sine dagers ende.
"Og Van Nuys?" spurte inspektøren.
"Det ekskrementet? Jeg gjorde verden en tjeneste," sa hun. "Jeg møtte ham da Jeg møtte ham da jeg ble lei av å lage alle Wixiesene selv. Han hjalp meg med å smugle dem inn i landsbyen i all hemmelighet, fra et annet land hvor jeg hadde fått dem laget. Wales
"Jøss!" utbrøt Dennis Seaton.
"Det var enkelt å presse ham til å tilstå. Mr. Holly hadde like mye materiale på ham som alle andre i landsbyen. Han hadde samlet informasjon i årevis, fra avlytting, spionasje, han kunne til og med avlytte folk i skriftestolen gjennom rørene. Han kunne ha utpresset hver eneste beboer her i flere tiår. Men han, vi, valgte en annen vei
På dette tidspunktet kom søster Mary frem med et snerr. Det krevde all inspektør Twelvetrees' styrke å hindre henne i å kaste seg over halsen på Valerie. "Du drepte faren min!" ropte hun.
"Nei, du drepte ham! Skjøt Valerie tilbake. "Det var du som anonymt avslørte ham for alle disse årene siden. Du sendte informasjonen om affærene hans og pengene han stjal til politiet og avisene. Han visste det. Han sa at han elsket deg for det, men han var ikke faren din lenger etter det
"Og så gjorde du alle disse andre tingene ..." sa dr. Harker.
"Det var mye arbeid! Men det var også veldig gøy," sa Valerie, og smilet kom tilbake. "Noen ganger ville jeg at du skulle ta meg igjen, at du skulle finne ut av det, men for det meste hadde jeg bare moro av å se deg kjempe. Og nå ..
Valerie trakk en liten eske opp av lommen. Inspektør Twelvetrees, som kjente hennes hang til sprengstoff, kastet seg foran moren.
Valerie sendte ham et trøtt blikk og himlet med øynene. "Slapp av, det er en julegave. Det er en julegave
Hun åpnet esken og viste dem den. Det var en liten Wixie, laget slik at den skulle se ut akkurat som doktor Harker. "God jul," sa hun.
Det var det siste hun sa før forsterkningene kom og førte henne bort. Kommissær Twelvetrees klemte moren sin, og hun klemte ham tilbake.
"Hun tok feil, ikke sant? Angående herr Holly?" spurte han.
"Det kan vi vel aldri være sikre på," sa dr. Harker. "Men jeg har noe å si til deg, Johnny
"At alt er over til jul?" spurte han.
"Nei," sa hun og ga ham et kjærlig dytt. "Jeg håper du er sulten. Jeg har en hel kalkun i ovnen, og jeg tror du er min eneste gjenværende gjest ..

Candlestow Adventskalender

Dr. Harkers notater
Enid er en veldig vanskelig pasient; hun insisterer på at hun bare spiser små porsjoner, men spiser tydeligvis mye sjokolade. Hun klaget over julen hele timen, spesielt over snøen og hvor mye hun hater for mye julepynt ..

F

A

2

E

D

1

G

B

C

NØKKEL
1.	Metallstang klemt inn av ukjent person
2.	Andre metallstang
A. Krok som roterer mot klokken
B. Tverrstang av metall som skal skyves til venstre, holdes på plass av C
C. Elektromagnet
D. Nøkkelhull for å deaktivere C
E. Nøkkel
F. Automatisk tverrstang som trekkes tilbake til høyre
G. 4-sifret kode for å aktivere F

hint
Steve tenkte på sin første dans med Marie da han satte koden ..

3. desember

Den

Julekrønike

Skorpion

Edderkopp

Slange

Bie

Mus

'

4

NØKKEL
Utstillingslokale for veteranbiler
Grønnsaksbutikk
Leketøysmuseum og butikk
Bakeri
Dennis Seatons hus
• Det tok ti minutter før bremsene sviktet.
• 1-2: 800 meter, han kjørte i 18 km/t
• 2-3: 1 mile, han kjørte i 22 mph
• 3-4: 3 km i 19 km/t
• 4-5: 1,5 km i en hastighet på 23 mph.

5

3

hint
Den øverste nålen på hvert snøfnugg representerer 1, og du skal jobbe med klokken derfra.

N

W

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

29

30

31

32

33

34

35

36

37

38

39

40

S

3 rader mot vest.
4 mot sør.
1 mot vest.
7 mot nord.
Så 1 mot sør.

Etasje 1 - "Vanligvis finner man meg på en fot. Noen ganger opplever jeg at jeg er dekket av sot

Etasje 2 - "Jeg er laget av det som finnes dypt nede i bakken, brenn meg med flammer, og jeg gir ikke en lyd fra meg

Etasje 3 - Hender og et ansikt, men jeg vet min plass, hver gåte om dette er en skam!

Etasje 4 - "Hvor befinner de tre første tingene seg? Den siste nøkkelen finnes på innsiden

= elektrisk port på forsiden av hus 2

= vaklende skorsteinsgryte

= stige

= skummelt oppblåsbart spøkelse, koblet til en gasskanister

= bøtte med vann

= fyrverkeri

= sikring

= Mr. Mackintosh
= andre sangere
= Dr. Harker og inspektør Twelvetrees

NØKKEL
A. Uknuselige glassøyne. Freda tror det står tall på dem, men det er for mørkt til å se.
B. Hodet holdes fast av metallkroker tilstoppet med tykk maling. Krokene er festet med sterke sting.
C. Metallsløyfe med sterk magnetlås som blokkerer tilgangen til stingene.
D. Tykke sting som bare kan skjæres opp med kniv.
E. Glidelås i plast som holdes på plass av en elektronisk lås som krever en tresifret kode.

6.45:

CalendarGirl25

6.46:

SirHumph1234

NØKKEL
Bob Utteridges gård
Biblioteket
Dennis Seatons hus
Hoffman's Square
Duncan Testwoods hus
Jingle's Belles
Det lokale teateret
Sir Humphreys hytte
Whispering Johns hus
Mandy Josephs hus
Kvinneinstituttets hovedkvarter
Mr. Mackintoshs hus
Slakterens butikk
Wilde's Wixies
Freda Watsons hus
Mr Hollys hus
Charlie Spearmans hus
Mr Noakes' hus
Liam Furths hus
Mr Flowers' hus
Lady Miriams hus
Sizzys hus
Hunnam-søstrenes ullbutikk
Prestegården
Den gamle leketøysfabrikken

Løsninger på puslespill

1desember desember - Julestokk
Enid spiste Gills stykke, siden det var det minste (i diameter) og hadde mest sjokolade. Detaljer som kunstsnø og dekorasjoner er uviktige, siden Enid aldri så hele kakene - bare endestykkene.
2andre desember - Snømann
a) Koden er 18-12 - 18. desember er nøyaktig én uke før jul og den dagen Steve ble sammen med Marie.
b)
i) Sett koden inn i G for å trekke tilbake F.
ii) Fjern metallstangen 1 slik at du deretter kan fjerne metallstangen 2.
iii) Sett nøkkelen E inn i nøkkelhullet D for å deaktivere C.
iv) Tegn B helt tilbake til venstre.
v) Løft opp kroken Aslik at dens ende ikke blokkeres av B eller 1.
3 3. desember - Bauble
John sier at han brukte en Transit-varebil, men vitnet sier at det var en Bedford-varebil.
John sier at han var den første som gikk ut, men vitnet sier at den bevæpnede mannen gikk ut først.
John sier at han slo av lyset i butikken, men vitnet sier at det allerede var slått av.
John sier at han ropte "Happy Christmas" som en trussel, men vitnet sier at han ble vekket av lyden av ropene, så det skjedde før han ble sett.
John sier at han ropte "Happy Christmas", men vitnet hørte "Merry Christmas".
John sier at partneren spente hanen med den andre hånden, men vitnet sier at gjerningsmannen holdt en pose med penger i den hånden.
John sier at de åpnet sidedøren på varebilen, men vitnet sier at de åpnet bakdørene.
John sier at de svingte til høyre ved enden av veien. Vitnet sier at de svingte til høyre, men fra hans perspektiv ville det vært til venstre.
John sier at pompadouren hans var perfekt. Men det regnet kraftig, så hvis han hadde tatt av seg reinsdyrhodet, ville håret ha blitt veldig vått og sannsynligvis ødelagt.
4e desember - juletre
5e desember - julenissen
Det er en bie, siden de andre tingene er for store eller ikke giftige. Alan er dødelig allergisk mot bistikk. Derfor holder han seg unna blomster, går i matte, heldekkende klær, unngår å bruke honning i baksten og har en EpiPen.
6e desember - Engel
Ved hjelp av logisk deduksjon kan du regne ut følgende kontrollindikasjoner i englebildene:
Opp og ned - engelen vender opp/ned
Roter til venstre eller høyre - den ene vingen er mindre enn den andre. Større vinge til venstre = venstre; større vinge til høyre = høyre
Skyv i en av fire retninger - åpne eller lukkede øyne. Upstage = to øyne åpne; scene venstre = venstre åpent, høyre lukket; scene høyre = høyre åpent, venstre lukket; downstage = begge øyne lukket
Bildet du må velge er derfor B.
7e desember - Slede
Bremsene må ha blitt kuttet på bakeriet.
8e desember - Julekake
Ved første øyekast kan det virke som om det ikke er noen felles ingrediens mellom de tre varene vi får vite at ofrene spiste. Men når man husker at Ahkar også bakte sjokoladekaken, er det rimelig å tro at han kan ha smakt på den, og at han definitivt kom i kontakt med ingrediensene. Derfor er den forurensede ingrediensen det mandelkaken har til felles med de to andre kakene: egg i pulverform.
9e desember - Stearinlys
Hvis du teller snøfnuggets øvre midtre nål som "1", beveger deg med klokken rundt hvert flak det gitte antallet ganger og deretter beveger deg ett skritt i hver nummererte retning, finner du at koden er 45323.
10e desember - Krans
Når du vet fra teksten at dr. Harker og inspektør Twelvetrees startet på østsiden av kirkegården, kan du ut fra ledetrådene finne ut at de starter ved grav 20, og at han ligger begravet i grav 6. Dette er det eneste punktet som kan nås ved hjelp av instruksjonene uten å gå utenfor kirkegården.
11e desember - Stjerne
Etasje 1: "Normalt funnet på en fot, risikerer å bli dekket av sot
Svaret er strømpen.
Etasje 2: "Jeg er laget av det som finnes dypt nede i bakken, brenn meg med flammer og jeg gir ikke en lyd fra meg
Svaret er kull.
Etasje 3: "Hender og et ansikt, men jeg vet hvor jeg hører hjemme, enhver gåte om dette er en skam
Svaret er klokken (vet hvor den hører hjemme = Storbritannia, indikert av Union Jack-flagget). Det er en skam fordi så mange gåter handler om klokker.
4. etasje: "Hvor befinner de tre første tingene seg? Den siste nøkkelen finnes inni
Svaret er peishyllen.
12e desember - Candy Cane
Det er for mange fingre på venstre hånd, og skjerfet går i ett med håret.
Skyggen er egentlig av en gulrot, ikke en kake, og solen står på feil side i forhold til skyggen.
Det er identiske skyer i bakgrunnen, og på telegrafledningen i bakgrunnen er en av fuglene snudd opp ned.
Det er ingen feil på dette bildet; det er det ekte bildet.
Bordets ben trosser logikken, M. C. Escher-stil, og klokken står baklengs.
13den desember - Ingenting?
Løsningen: Van Nuys har ikke alibi for den 4. og den 9.
2. desember kl. 07.17 - han stjal kuskulpturer til Cowboy Disco.
3. desember, kl. 17.00-17.30 - han drev med Cowboy Disco.
4. desember, kl. 10.47 ingen alibihan hadde ikke stjålet krukken på grunn av sin bieallergi.
5. desember, kl. 09.30-9.38 - han ville ikke ha hentet bien og puttet den i skjegget på grunn av den samme bieallergien.
6. desember, kl. 13.23 - DJ-ing på en bensinstasjon på motorveien.
7. desember kl. 11.15 - DJ i bursdagsselskapet til lille Timmy.
8. desember kl. 14.20 - stjeler en parasoll til strandfesten hans.
9. desember kl. 12.05 - ikke noe alibi. Selv om han stjal hodetelefoner fra noens hus, kunne han ha hacket seg inn på avstand.
10. desember kl. 14.45 - julebord på strandpromenaden.
11. desember, kl. 10.35 - jobber som lydtekniker på en radiostasjon.
14desember desember - strømpe
I bildet skjuler det seg et tre, en kake, en sukkerstang, en tømmerstokk, en krans, en engel, en stjerne og en kule.
15e desember - Robin
Ved hjelp av informasjonen du får, og ved å beregne ruten og fuglens flukt, kan du logisk se at den må befinne seg på X.
16den desember - Sangerinne
Gå rundt baksiden av hus nummer 1.
Desarmer den elektriske porten på hus nummer 2.
Gå rundt baksiden av hus 3 for å hente stigen, og mens du er der, trekker du ut gassrøret fra den skumle figuren ved hus 4.
Klatre opp stigen til taket på hus 3, og fjern den vaklende skorsteinspotten.
Gå til baksiden av hus 5 og fyll en bøtte med vann.
Slukk fyrverkeriet med vann fra bøtta ved hus 6.
Flykt bak den høye hekken foran hus nummer 7.
17e desember - Nissen
Rom 1 - Rør B er koblet til Supersugeren i stedet for Superblåseren og vil derfor suge opp alle barn i nærheten og skade dem.
Rom 2 - reinsdyret i midten av gruppen har et piggete, farlig gevir.
Rom 3 - hvis du følger bevegelsen til transportbåndene, skal vekten falle på hodet til barn B.
18e desember - Nøtteknekkeren
Nøtteknekkerens arm peker på ulike symboler på klokken fra midten av plassen: et vindsymbol for Blow Me Down og et lynsymbol for Haircuts by Thor. Dens nåværende armposisjon peker mot regnbuesymbolet, og gjenstandene holdes derfor på Prismatic Gems.
19e desember - Ivy
Du vet at krokene er festet med sterke sting, og tilgangen til dem er blokkert av den sterke magnetkragen. Du kan ikke klippe opp stingene før du vet hvor Hillary er. Glidelåsen i plast holdes på plass av en elektronisk lås.
Koden til låsen er inne i hodet, men Hillary kan ikke se den helt. Hvis du bruker aceton før glidelåsen er åpen, smelter den og kan ikke åpnes. Og hvis du bruker elektromagneten før du har åpnet den elektroniske låsen, vil den bli utslettet og ikke kunne åpnes heller. Så da må du
Lys med lommelykten inn i glassøyet slik at Hillary kan se koden.
Sett koden inn i den elektroniske låsen, som vil åpne seg.
Åpne glidelåsen i plast. Nå kan du se hvor hun befinner seg i kostymet.
Bruk elektromagneten til å avmagnetisere kragen og ta den av.
Nå kan du skjære opp stingene med kniven.
Bruk deretter aceton på malingen som blokkerer krokene.
Fjern hodet.
20e desember - Cracker
Bildene som skal kobles sammen, passer til de forskjellige vitsene.
BWR - svart-hvitt og les over alt = avis
Kylling = vei
Hvor mange mennesker = lyspære
Bank bank bank = hvem er der?
Når strekene er tegnet, kan du se hvilke tall som har det riktige mønsteret av streker på seg, noe som gir deg tallet 7348.
21e desember - De tre vise menn
De er alle skrevet på samme papir med robin-vannmerket.
De bruker alle ordet "om enn" til tross for de ulike skrivestilene.
Alle har "its" uten apostrof.
Det er blekkflekker på dem alle, noe som forteller deg at de alle er skrevet med den samme utette pennen.
22nde desember - Reinsdyr
Det er den som var der etter at plakaten ble hengt opp, men før graffitien ble malt over. Fru Kenwoods plakat er over et gjørmete fotballavtrykk på veggen, så den må ha blitt hengt opp mellom 9.45 og 11.20. Alle andre ble overvåket av andre, så det må være Jingle.
23rd desember - Misteltein
Med tanke på alles bevegelser var den eneste gangen lady Miriam var alene og ubevitnet med noen, sammen med Greg Wilde i grovkjøkkenet kl. 20.45-20.51, ettersom det ikke var noen i spisesalen på dette tidspunktet.
Greg Wilde: Spiskammerset, kl. 20.00-20.09 - spisestuen, kl. 20.09-20.29 - spiskammerset, kl. 20.29-20.54 - solrommet, kl. 20.54-9
Cynthia Wilde: Spisestuen, 8-8.05 - tar med lady Miriam for å se på verkstedet, 8.05-8.12 - grovkjøkkenet, 8.12-8.32 - solrommet, 8.32-9
Lady Miriam: Spisestuen, 8-8.05 - Cynthia Wilde tar henne med for å se verkstedet, 8.05- 8.12 - går på toalettet, 8.12-8.20 - snakker med Dennis Seaton i arbeidsværelset, 8.20-8.35 - solrommet, 8.35-8.40 - spisestuen, 8.40-8.45 - grovkjøkkenet for å ta en drink, 8.45-8.51 - tilbake i solrommet, 8.51-9
Sir Humphrey: Solrommet, 8-8.29 - WC, 8.29-8.37 - solrommet, 8.37-9
George Stones spisestue, 8-8.23 - til venstre gjennom solrommet, entré og vestibyle
Dennis Seaton: WC, 8-8.10 WC, 8-8.10 - arbeidsrom, 8.10-8.40 - entré, 8.40-8.51 - verksted, 8.51-9
Mary Joseph oppholdt seg i solrommet hele tiden
Joe Joseph: Solrommet, 8-8.18 - sjekker ut verkstedet, 8.18-8.40 - snakker med Lady Miriam i spisesalen, 8.40-8.45 - arbeidsværelse, 8.45-9
24e desember - Til stede
13. desember - Lady Miriam har gått seg vill fordi snøfnuggene skjuler veiskiltene.
16. desember - Lappen lady Miriam mottok, stemmer overens med de forfalskede brevene som ble gitt til de tre bibliotekarene den 21. desember.
17. desember - Bethany Bryants boktitler ser ut til å være snedige referanser til hendelsene den 17. desember, og derfor er hun sannsynligvis oppfunnet av Advent.
19. desember - Stuyvesants søster drakk sannsynligvis infisert vann fra springen, og det er til og med mulig at Advent var ansvarlig for det.
20. desember - kameraet var blokkert av et snøfnugg, akkurat som veiskiltene, noe som tyder på at Advent har satt det opp.
21. desember - Meldingen til Sir Humphrey ble sendt av "CalendarGirl25", sannsynligvis en referanse til adventskalendere.
22. desember - Sir Humphreys hukommelse er tydeligvis ikke god, for dagen før sa han at han skulle fortelle kona hvor han skulle, men det gjorde han ikke.
25den desember - Kristtorn
Når du har matchet hver av de berørte personene/stedene med hver adventsdag, står du igjen med ett sted som ikke ble berørt, noe som gir et hint om hvem som er den skyldige. Du kan bruke bildene av adventskalenderen til å finne ut hvor alle vinduene sitter i forhold til hverandre. Da kan du se at kalenderen stemmer overens med kartet over landsbyen som herr Holly har laget. Med dette i bakhodet kan du se at der nummer 13 skulle være, ligger Wildes Wixies (og dette stemmer også overens med hintet på side 97 om at Whispering Johns hus ligger rett overfor Wixies-butikken). Dette peker Valerie Wilde ut som den personen som bevisst ikke sendte et bilde til seg selv, og hun er derfor Advent.

NØKKEL
1. Hunnam Sisters' Wool Shop
2. Slakterbutikk
3. Whispering Johns hus
4. Duncan Testwoods hus
5. Mr Noakes' hus
6. Dennis Seatons hus
7. Mr Flowers' hus
8. Kvinneinstituttets hovedkvarter
9. Bob Utteridges gård
10. Liam Furths hus
11. Det lokale teateret
12. Sizzys hus
Wilde's Wixies
14. Prestegården
15. Sir Humphreys hytte
16. Mr. Mackintoshs hus
17. Den gamle leketøysfabrikken
18. Hoffman's Square
19. Freda Watsons hus
20. Charlie Spearmans hus
21. Biblioteket
22. Jingle's Belles
23. Lady Miriams hus
24. Mandy Josephs hus
25. Mr Hollys hus